ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2015 р. справа № 911/2036/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонет», Київська обл., с. Княжичі

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, м. Київ

про визнання договорів недійсними

за участю представників:

від позивача: Яковенко О.О. (довіреність №19-00018/34015 від 19.05.2015)

від відповідача: Перевозник П.М. (довіреність №7 від 20.05.2015)

від третьої особи: Андрущак О.Л. (довіреність №100/17312/нк від 12.08.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.05.2015 Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України (далі-Корпоративний недержавний пенсійний фонд НБУ/позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонет» (далі-ТОВ «Сонет»/відповідач) про визнання недійсними укладених 20.10.2014 між сторонами попередніх договорів купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3, 239-3/3.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.05.2015 порушено провадження у справі №911/2036/15, призначено справу до розгляду на 26.05.2015, а також залучено Національну комісії з цінних паперів та фондового ринку до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.05.2015 розгляд даної справи було відкладено на 09.06.2015.

29.05.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі, шляхом заборони Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку реєструвати випуск (емісію) акцій ТОВ «Сонет».

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» передбачено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки суду не надано доказів, які підтверджували б наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заявленого позивачем заходу до забезпечення позову у даній справі, судом, у відповідності до ст. 66 ГПК України, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено з огляду на її необґрунтованість.

В судових засіданнях 09.06.2015 та 23.06.2015 оголошувалась перерва до 23.06.2015 та 30.06.2015 відповідно.

22.06.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зазначене клопотання судом задоволено.

30.06.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надходили клопотання про витребування документів, у задоволенні яких судом відмовлено з огляду на їх необґрунтованість.

Крім того, 30.06.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про винесення окремої ухвали у даній справі щодо голови господарського суду Київської області Грєхова А.С. в порядку ст. 90 ГПК України, у задоволенні якого судом відмовлено з огляду на його необґрунтованість.

Ухвалами господарського суду Київської області від 30.06.2015 матеріали даної справи було направлено в прокуратуру Київської області для встановлення наявності/відсутності в діях сторін, при укладанні попередніх договорів купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3 від 20.10.2014, №239-3/3 від 20.10.2014, ознак складу злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 209 Кримінального кодексу України, а також зупинено провадження у справі до отримання результатів перевірки.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 ухвалу господарського суду Київської області від 30.06.2015 про зупинення провадження у даній справі скасовано, а матеріали справи передано на розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.08.2015 розгляд даної справи було призначено на 25.08.2015.

В судовому засіданні 25.08.2015 оголошувалась перерва до 01.09.2015.

31.08.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи у зв'язку з неможливістю явки представника відповідача у судове засідання 01.09.2015.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського сулу України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З огляду наведеного, а також враховуючи ненадання суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 ГПК України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити іншого представника у судове засідання 01.09.2015, судом у задоволенні зазначеного клопотання відповідача відмовлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

17.10.2014 між ТОВ «Сонет» та Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ було укладено протокол про наміри №1, відповідно до якого, зважаючи на те, що на момент підписання цього протоколу ТОВ «Сонет» є емітентом відсоткових іменних облігацій, Корпоративний недержавний пенсійний фонд НБУ є власником облігацій, на загальну суму 75 000 000,00 грн, ТОВ «Сонет» має намір здійснити реорганізацію шляхом перетворення в публічне акціонерне товариство та здійснити емісію простих іменних акцій, сторони дійшли згоди щодо обміну облігацій на акції шляхом укладання на фондовій біржі «Переспектива» зустрічних договорів купівлі-продажу цінних паперів у порядку, передбаченому цим протоколом.

20.10.2014 між ТОВ «Сонет» (далі-сторона 1) та Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ (далі-сторона 2) було укладено попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3, відповідно до якого сторони зобов'язались протягом трьох робочих днів від дати надання стороною 1 стороні 2 письмового повідомлення про виконання стороною 1 умов п. 1.3 цього попереднього договору, укласти на фондовій біржі «Перспектива» на визначених в ньому умовах основний договір купівлі-продажу простих іменних акцій ПАТ «Сонет» (ідентифікаційний код 32049419), що відповідають вимогам законодавства з недержавного пенсійного забезпечення.

Пунктами 1.3, 1.5, 1.6, 2.1 та 2.2 цього договору визначено, що для підписання основного договору ТОВ «Сонет» має вчинити такі дії щодо:

- перетворення товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Сонет» в публічне акціонерне товариство ТОВ «Сонет»;

- реєстрація в Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку випуску (емісії) акцій;

- присвоєння акціям міжнародного ідентифікаційного номера цінних паперів;

- укладання з депозитарієм договору про обслуговування випуску (емісії) акцій;

- отримання свідоцтва про реєстрацію випуску (емісії) акцій;

- оформлення та депонування глобального сертифіката;

- викупу необхідної кількості акцій та/або отримання тимчасового свідоцтва про реєстрацію наступного (другого) випуску (емісії) акцій;

- надання документів, що підтверджують повноваження представника.

Предметом цього попереднього договору є зобов'язання сторін щодо укладення основного договору купівлі-продажу акцій.

Предметом основного договору буде купівля-продаж акцій, які набуті у власність (викуплені) ТОВ «Сонет» та/або розміщуються останнім відповідно до проспекту наступної (другої) емісії акцій.

Сторони домовились про такі обов'язкові умови основного договору купівлі-продажу цінних паперів: вид цінних паперів - прості іменні акції, емітовані ТОВ «Сонет»; номінальна вартість цінного паперу - 1,00 грн; загальна вартість купівлі-продажу пакету цінних паперів відповідає сумі номінальних вартостей облігацій, емітованих ТОВ «Сонет», якими на момент укладання цього попереднього договору володіє КНПФ НБУ, збільшений на суму відсоткового доходу по цих облігаціях на дату укладання основного договору; сума номінальних вартостей облігацій, емітованих ТОВ «Сонет», якими на момент укладання цього попереднього договору володіє КНПФ НБУ, становить 75 000 000,00 грн.

Загальна номінальна вартість облігацій, емітованих ТОВ «Сонет», якими на момент укладання цього попереднього договору володіє сторона 2 становить 75 000 000,00 грн.

Також, 20.10.2014 між ТОВ «Сонет» (далі-сторона 1) та Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ (далі-сторона 2) було укладено попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №239-3/3, відповідно до якого сторони зобов'язались в один день з укладанням між ними договору купівлі-продажу цінних паперів, предметом якого будуть прості іменні акції ПАТ «Сонет» (ідентифікаційний код 32049419), вчиненого відповідно до положень попереднього договору купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3 від 20.10.2014, укласти на фондовій біржі «Перспектива» договір купівлі-продажу цінних паперів, а саме: іменних відсоткових облігацій ТОВ «Сонет».

Пунктами 1.3, 1.4 та 2.1 цього договору визначено, що предметом цього попереднього договору є зобов'язання сторін щодо укладення основного договору купівлі-продажу облігацій; предметом основного договору буде купівля-продаж облігацій, що знаходяться у розпорядженні КНПФ НБУ на момент укладання цього попереднього договору.

Сторони домовились про такі обов'язкові умови основного договору купівлі-продажу цінних паперів: вид цінних паперів - облігації відсоткові іменні, емітовані ТОВ «Сонет», номінальна вартість цінного паперу 1000,00 грн; загальна номінальна вартість облігацій, емітованих ТОВ «Сонет», що є предметом купівлі-продажу і якими на момент укладання цього попереднього договору володіє КНПФ НБУ, становить 75 000 000,00 грн; кількість цінних паперів, що є предметом купівлі-продажу - 75 000 штук.

Посилаючись на те, що наведені попередні договори купівлі-продажу цінних паперів є удаваними правочинами у розумінні ст. 235 Цивільного кодексу України, оскільки були укладені з метою приховання іншого правочину, а саме договору міни емітованих відповідачем та належних позивачу облігацій загальною вартістю 75 000 000,00 грн на пакет акцій, які будуть емітовані ПАТ «Сонет», загальною вартістю 75 000 000,00 грн, у той час, як цінні папери, які є предметом оспорюваних договорів є неконвертованими облігаціями, позаяк проспект емісії належних позивачу облігацій не передбачає можливості їх конвертації в акції акціонерного товариства, позивач просить суд визнати означені правочини недійсними з підстав їх невідповідності вимогам ст. 8 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. 202 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Так, в обґрунтування заявленого позову позивач посилається на удаваність спірних попередніх договорів купівлі-продажу цінних паперів з огляду на те, що останні укладались сторонами з метою приховання іншого правочину, спрямованого на обмін (міну) належних позивачу та емітованих відповідачем облігацій загальною вартістю 75 000 000,00 грн на пакет акцій, які в майбутньому будуть емітовані ПАТ «Сонет», загальною вартістю 75 000 000,00 грн.

Удаваним, згідно зі ст. 235 ЦК України, є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Частинами 1, 2, 5 статті 182 Господарського кодексу України унормовано, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору.

Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 635, ч. 1 ст. 638 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Істотними умовами договору, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту оспорюваних попередніх договорів слідує, що їх предметом є укладання сторонами у майбутньому основних договорів купівлі-продажу цінних паперів.

У відповідності до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

У відповідності до ст. 655, ч.ч. 1, 4 ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Операції купівлі-продажу цінних паперів, згідно з ч. 3 ст. 165 ГК України, здійснюють їх емітенти, власники, а також торговці цінними паперами - посередники у сфері випуску та обігу цінних паперів. Види та порядок здійснення зазначеної діяльності визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Водночас, господарське зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, в силу якого кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар підпадає під дію правових норм, що регулюють правовідносини у сфері міни.

Так, статтями 715, 716 ЦК України унормовано, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За таких обставин, беручи до уваги зміст протоколу про наміри №1 від 17.10.2014, зокрема, в частині досягнення сторонами згоди щодо обміну облігацій на акції шляхом укладання на фондовій біржі «Переспектива» зустрічних договорів купівлі-продажу цінних паперів у порядку, передбаченому цим протоколом, а також виходячи з системного аналізу змісту спірних попередніх договорів купівлі-продажу цінних паперів у сукупності з законодавчою розмежованістю правової природи договорів купівлі-продажу та міни, у той час, як означені договори не містять такої істотної умови договору купівлі-продажу як оплатність товару, суд дійшов висновку, що оспорювані правочини є удаваними у розмінні ст. 235 ЦК України, оскільки за своєю правовою природою спрямовані на приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме попереднього договору міни належних позивачу та емітованих відповідачем облігацій загальною вартістю 75 000 000,00 грн на пакет акцій, які в майбутньому будуть емітовані ПАТ «Сонет», загальною вартістю 75 000 000,00 грн.

Належних обґрунтувань, які б спростовували наведені висновки суду відповідачем не наведено.

При цьому, посилання позивача на те, що означені попередні договори купівлі-продажу вчинені з метою приховання іншого правочину, а саме правочину конвертації цінних паперів судом визнаються неспроможними, оскільки в силу вимог ст. 52 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» конвертація цінних паперів - обмін цінних паперів одного випуску на цінні папери іншого випуску цього ж емітента, яка здійснюється на підставі рішення про проведення конвертації, прийнятого органом емітента, уповноваженим приймати таке рішення, тобто, конвертація цінних паперів, це одностороння дія самого емітента, яка здійснюється у встановленому законом порядку без укладання договорів конвертації, як помилково вважає позивач.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктами 25, 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Водночас, частинами 8, 9 статті 17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» унормовано, що правочини щодо цінних паперів повинні вчинятися за участю або посередництвом торгівця цінними паперами, крім випадків:

- розміщення емітентом власних цінних паперів;

- викупу та продажу емітентом власних цінних паперів;

- проведення розрахунків з використанням неемісійних цінних паперів;

- розміщення казначейських зобов'язань України;

- внесення цінних паперів до статутного (складеного) капіталу юридичних осіб;

- дарування цінних паперів;

- спадкування та правонаступництва цінних паперів;

- вчинення правочинів, пов'язаних з виконанням судових рішень;

- вчинення правочинів у процесі приватизації.

Правочини щодо цінних паперів, вчинені без участі (посередництва) торговця цінними паперами, крім випадків, передбачених частиною восьмою цієї статті, є нікчемними.

Натомість, як встановлено судом та визнається сторонами у повному обсязі, в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», спірний попередній договір міни цінних паперів було укладено між сторонами без участі (посередництва) торговця цінними паперами, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що оспорюваний правочин міни цінних паперів від 20.10.2014 у вигляді укладених між сторонами удаваних попередніх договорів купівлі-продажу є нікчемним, позаяк його недійсність унормована ч. 9 ст. 17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок».

Нікчемний правочин, згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Пунктом 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Відтак, беручи до уваги наведені нормативні приписи, встановивши обґрунтованість посилань позивача на те, що попередні договори купівлі-продажу цінних паперів є удаваними правочинами у розумінні ст. 235 ЦК України, оскільки були укладені з метою приховання іншого правочину, а саме попереднього договору міни цінних паперів, у той час, як судом встановлена нікчемність такого правочину, в силу його невідповідності вимогам ст. 17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», суд дійшов висновку, що вимога позивача про недійсними укладених між сторонами 20.10.2014 попередніх договорів купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3, 239-3/3 підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на сторін в рівних частинах, з огляду на те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій обох сторін

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 49, 66, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 11, 202, 203, 235, 635, 638, 655, 656, 715, 716 Цивільного кодексу України, ст.ст. 165, 182 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 5, 6, 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3, укладений 20.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонет» (ідентифікаційний код 32049419) та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України (ідентифікаційний код 34880663).

3. Визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №239-3/3, укладений 20.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонет» (ідентифікаційний код 32049419) та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України (ідентифікаційний код 34880663).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонет» (07455, Київська обл., Броварський р-н, с. Княжичі, вул. Стогнія, 39, ідентифікаційний код 32049419) на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ідентифікаційний код 34880663) 1 218,00 грн судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 04.09.2015.

Суддя В.А. Ярема