ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р.Справа № 922/202/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс" м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 851 від 30.05.14 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.08.15 р., яка була прийнята судом) просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс" частину заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 870762,02 Євро, заборгованість за непогашеними процентами за користуванням кредитом за період з 11.09.14 р. по 13.08.15 р. (включно) в розмірі 107172,86 Євро, пеню в сумі 8140529,09 грн. та судові витрати по справі, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за кредитним договором № 04-472 від 28.08.2007 р. з додатковими угодами до нього.

05.02.15 р. відповідач надав клопотання про зупинення провадження по справі, в обґрунтування якого зазначив, що 03 листопада 2014 року TOB "Антекс" подало до господарського суду Харківської області позов про визнання незаконними дій ПАТ "Перший Український міжнародний банк" щодо дострокового повернення кредитних коштів за кредитним договором № 04-472 від 28.08.2007р. Господарський суд Харківської області відкрив провадження за вищезазначеним позовом TOB "Антекс", присвоїв номер справі - 922/4981/14 і своєю ухвалою направив вказану справу до господарського суду Запорізької області. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26 січня 2015р. вищезазначену ухвалу залишено без змін.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 09.02.15 р. по 23.02.15 р., для надання сторонами додаткових документів.

Судом було встановлено, що предметом розгляду справи №922/4981/14 є визнання незаконними дій позивача - ПАТ "Перший Український міжнародний банк" щодо дострокового повернення кредитних коштів за спірним кредитним договором № 04-472 від 28.08.2007р., отже, рішення по вказаній справі може безпосередньо вплинути на результати розгляду позову ПАТ "Перший Український міжнародний банк" до TOB "Антекс" про стягнення кредитних коштів у справі № 922/202/15.

Враховуючи викладене, суд, визнав за необхідне, клопотання відповідача задовольнити та зупинити провадження у справі № 922/202/15 до закінчення розгляду пов'язаної з нею іншої господарської справи № 922/4981/14.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 у справі № 922/202/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.07.2015, скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 23.02.2015 у справі № 922/202/15; справу № 922/202/15 передано на розгляд по суті до господарського суду Харківської області.

11.08.15 р. справа надійшла на адресу господарського суду Харківської області.

Оскільки обставини, які зумовили зупинення провадження у даній справі були усунені, суд ухвалою від 13.08.15 р. поновив провадження у справі та призначив її до розгляду на 25.08.15 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.08.15 р., за клопотанням відповідача, розгляд справи був відкладений на 02.09.15 р.

Представник позивача в судовому засіданні 02.09.15 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти відкладення розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав, через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, дослідивши вказане клопотання, вважає за необхідне в його задоволені відмовити, оскільки двохмісячний строк розгляду господарської справи №922/202/15, встановлений ч. 1 ст. 69 ГПК України, спливає 02.09.15 р. Таким чином, беручи до уваги відсутність клопотань сторін про продовження строку розгляду даної справи в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України, час для відкладення розгляду справи № 922/202/15 відсутній.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" (позивач, банк), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Антекс" (позичальник, відповідач) був укладений кредитний договір № 04-472 від 28.08.2007 року з додатковими угодами до нього: №1 від 16.11.2007 року, № 2 від 03.07.2008 року, № 3 від 25.02.2009 року, № 4 від 27.05.2009 року, № 5 від 25.09.2009 року, № 6 від 07.12.2009 року, № 7 від 25.03.2010, № 8 від 15.12.2010 року, № 9 від 27.05.2011 року, № 10 від 27.07.2011 року, № 11 від 29.11.2011 року, № 12 від 16.05.2012 року, № 13 від 30.05.2012 року, № 14 від 05.11.2012 року, № 15 від 06.11.2012 року, № 16 від 17.12.2012 року, № 17 від 15.01.2013 року, № 18 від 15.02.2013 року, № 19 від 11.12.2013 року, № 20 від 19.12.2013 року, № 21 від 18.02.2014 року, № 22 від 30.05.2014 року (надалі разом за текстом - "кредитний договір") (а.с. 45-89), відповідно до умов якого (п. 1.1 в редакції додаткової угоди № 22 від 30.05.14 р.), банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 871931,31 ЄВРО, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, відкривши відповідачу позичковий рахунок та надав останньому обумовлені спірним договором грошові кошти в повному обсязі (871931,31 ЄВРО), що підтверджується відповідними меморіальними ордерами (а.с. 90-98).

Відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (пункти 1.1, 2.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 29 вересня 2016 р. (включно) частинами в розмірах та строки відповідно до зазначеного в цьому пункті графіку.

Процентна ставка за користування кредитом становить 10,5 % річних (п. 7.2.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 7.2.2. договору, період нарахування відсотків складає календарне число днів. Датою закінчення періоду нарахування процентів є перший робочий день після 10 (десятого) числа (без його урахування) або день, що передує даті повернення кредиту, а початком - дата надання кредиту та/або перший робочий день після 10 (десятого) числа (з його урахуванням).

Згідно з п. 7.2.3. кредитного договору, проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування кредитом (із розрахунку 360 (триста шістдесят днів на рік).

Нараховані проценти повинні сплачуватися відповідачем щомісячно не пізніше 1 (одного) банківського дня. наступного за 10 (десятим) числом кожного місяця (п. 7.2.4. кредитного договору).

Проте, відповідач кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, у повному обсязі не повертає.

Так, відповідачем було лише частково сплачено кредит на суму 1169,29 ЄВРО, які він повинен був сплатити ще 11.09.2014 року, в сумі 13000 ЄВРО. Проценти за користування кредитом відповідач з 11.09.14 р. також не сплачує.

Відповідно до п. 5 кредитного договору, у випадку виникнення будь-якої несприятливої події (до несприятливої події відноситься, зокрема, несплата позичальником будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно цього договору, у передбачений ним строк), банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов'язаний незважаючи на положення 6.1 цього договору, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно цього договору в строк не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання відповідної отримання відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника в порядку встановленому цим договором, для погашення боргового зобов'язання позичальника.

27.10.2014 р., у зв'язку з виникненням простроченої заборгованості за основною сумою кредиту та процентами за користування ними, позивач, керуючись пп. 5.1, 5.4, 14.1 кредитного договору, направив на адресу позичальника рекомендованим листом повідомлення про дострокове повернення кредиту за вих. № КНА-61/532 від 24.10.2014 р. (а.с. 99).

Вказане повідомлення було отримане відповідачем 03.11.2014 р., що підтверджується відбитком штампу Укрпошти на повідомлені про вручення поштового відправлення (а.с. 100).

Таким чином, строк виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі настав 04.11.2014 року. Проте, зазначена вимога на сьогоднішній день не виконана.

Отже, з 07.11.2014 року у зв'язку з невиконанням вищевказаної вимоги у відповідача виникла прострочена заборгованість з повернення кредиту в повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п. 7.2.1.1. кредитного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання / ненастання / недотримання з будь-яких підстав (в т.ч. форс-мажорного характеру одного із зобов'язань/умов, встановлених п. 10.3.7.2., п. 10.3.7.7., п. 10.3.7.8., п. 10.3.7.9., п.10.3.7.10., п.10.3.7.11., п.10.3.7.12., п.10.3.7.13., п.10.3.7.14. кредитного договору, незважаючи на положення п. 7.2.1. Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 11,5% річних.

У зв'язку з невиконанням п. 10.3.7.7. Кредитного договору та згідно п. 7.2.1.1. кредитного договору з 01.10.2014р. проценти за користування кредитом були встановлені банком у розмірі 11,5% річних.

У випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання з будь-яких підстав (в т.ч. форс-мажорного характеру) двох із зобов'язань/умов, встановлених п. 10.3.7.2., п. 10.3.7.7., п. 10.3.7.8., п.10.3.7.9., п.10.3.7.10., п.10.3.7.11.,. п. 10.3.7.12., п. 10.3.7.13., п.10.3.7.14. кредитного договору, у сукупності (разом одночасно) незважаючи на положення п. 7.2.1. та п. 7.2.1.1. кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 12,5% річних (п. 7.2.1.2 кредитного договору).

У зв'язку з невиконанням п. 10.3.7.7. та п. 10.3.7.2. кредитного договору та згідно п. 7.2.1.2. кредитного договору, з 04.10.2014р. проценти за користування кредитом були встановлені банком у розмірі 12,5% річних.

У випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання з будь-яких підстав (в т.ч. форс-мажорного характеру) трьох і більше зобов'язань/умов, встановлених п. 10.3.7.2., п. 10.3.7.7., п. 10.3.7.8., п.10.3.7.9., п.10.3.7.10., п.10.3.7.11.,. п. 10.3.7.12., п. 10.3.7.13., п.10.3.7.14. кредитного договору, у сукупності (разом одночасно) незважаючи на положення п. 7.2.1., п. 7.2.1.1., п. 7.2.1.2. кредитного договору, процентна ставка за користуванню кредитом становить 13,5% річних. (п. 7.2.1.3 кредитного договору).

У зв'язку з невиконанням п. 10.3.7.7., п. 10.3.7.2. та п. 10.3.7.8. кредитного договору та згідно п. 7.2.1.2. кредитного договору, з 01.11.2014р. проценти за користування кредитом були встановлені банком у розмірі 13,5% річних.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення домовленості сторін, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання за кредитним договором № 04-472 від 28.08.2007 р. з додатковими угодами до нього.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини та те, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом надати суду документи, які б підтверджували сплату заборгованості по кредиту та по відсоткам за користування ним за кредитним договором № 04-472 від 28.08.2007 р. з додатковими угодами до нього, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення боргу по кредиту в 870762,02 Євро та заборгованості за непогашеними процентами за користуванням кредитом за період з 11.09.14 р. по 13.08.15 р. (включно) в розмірі 107172,86 Євро є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пункт 12.1 кредитного договору встановлює, що у разі порушення відповідачем строків виконання будь-якого з боргових зобов'язань відповідач зобов'язаний сплатити на користь Банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Розрахунок пені здійснюється на суму простроченого виконанням боргового зобов'язання за весь час прострочення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття З Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні (Постанова Верховного суду України від 01.04.15 р. по справі 909/660/14).

За несвоєчасність виконання зобовязань за договором, позивач нарахував відповідачу пеню, яка за розрахунком позивача склала 8140529,09 грн.

Розрахунок пені перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору, вимогам чинного законодавства та відносинам, що фактично склались між сторонами.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у загальній сумі 8140529,09 грн.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі відшкодовуються за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 55, 129 Конституції України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 266, 509, 525, 526, 546, 548, 549, 598, 599, 610-612, 625, 626, 627, 628, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс" (61064, м. Харків, вул. Полтавський шлях, б. 123, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" (83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2-А, ) заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 870762,02 Євро, заборгованість за непогашеними процентами за користуванням кредитом за період з 11.09.14 р. по 13.08.15 р. (включно) в розмірі 107172,86 Євро, пеню в сумі 8140529,09 грн. та судовий збір в сумі 73080,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_2