РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19150/15 01.09.15 р.

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова

група"

до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова

компанія "ОРАНТА"

про стягнення 3 945,29 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Лазор А.І. за довіреністю № 0114-123 від 16.10.2014 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про стягнення 3 945,29 грн.

Ухвалою суду від 29.07.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.08.2015 р.

11.08.2015 р. з МТСБ України надійшла відповідь на запит.

Ухвалою від 11.08.2015 р. розгляд справи відкладено на 01.09.2015 р.

27.08.2015 р. від позивача надійшли документи по справі на виконання вимог суду.

01.09.2015 р. від позивача надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 01.09.2015 р. представник позивача подала документи по справі на виконання вимог суду та підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 01.09.2015 р. повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив; відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 01.09.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14.02.2014 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (Страховик, позивач) та Камінським Д.В. (Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2801-14-00054, за яким застраховано транспортний засіб марки «Фіат», державний реєстраційний № АІ 9482 ВМ.

14.11.2014 р. в м. Біла Церква відбулась ДТП за участю транспортних засобів «Фіат», державний реєстраційний № АІ 9482 ВМ, під керуванням водія Камінської Н.В., та «Фольскваген», державний реєстраційний № АІ 9555 АК, під керуванням водія Фещенко Л.А.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм Фещенко Л.А. вимог Правил дорожнього руху України.

Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено автомобіль «Фіат», державний реєстраційний № АІ 9482 ВМ, власнику вказаного транспортного засобу була завдана матеріальна шкода, розмір якої відповідно до страхового акту та розрахунку страхового відшкодування становить 5 552,94 грн.

За страховим випадком - ДТП, що сталась за участю застрахованого автомобіля, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 3 945,29 грн. за видатковим касовим ордером № 30228 від 17.12.2014 р.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль «Фольскваген», державний реєстраційний № АІ 9555 АК, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди, застрахований відповідачем за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1803671.

Зазначеним Полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, відповідач є особою, яка, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» зобов'язана відшкодувати завдану ДТП шкоду у розмірі та порядку, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 25.11.08 р.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач відзиву на позовну заяву або заперечень по суті спору не надав, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростував.

У той же час, згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 28.08.12. № 23/279, виходячи з положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», страховик отримує право вимоги потерпілої особи, яке може бути реалізовано шляхом подання відповідного позову після виплати останній страхового відшкодування, та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А; ) 3 945 (три тисячі дев'ятсот сорок п'ять) грн. 29 коп. страхового відшкодування та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 02.09.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна