ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2015 р. Справа № 914/158/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ЗЕНАЛ ЛТД (надалі ТзОВ ЗЕНАЛ ЛТД) за вих. № 105 від 15.07.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/3346/15 від 23.07.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 17.06.2015р.

у справі № 914/158/15

за позовом: ТзОВ ЗЕНАЛ ЛТД, м. Одеса

до відповідача: приватного акціонерного товариства Українсько-Російське спільне підприємство ЛАКМА (надалі ПрАТ Українсько-Російське спільне підприємство ЛАКМА), м. Львів

про стягнення заборгованості за надання послуги. Ціна позову: 26 000,00грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 04.01.2015р.);

від відповідача: не зявився .

Представнику позивача розяснено права та обовязки передбачені ст.ст.20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі № 914/158/15 (головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Петрашко М.М. та Сухович Ю.О.) відмовлено в задоволені позовних вимог ТзОВ ЗЕНАЛ ЛТД до ПрАТ Українсько-Російське спільне підприємство ЛАКМА про стягнення заборгованості за надання послуг.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено виконання зобовязань згідно укладеного договору про надання транспортних послуг № 84 від 01.11.2012р., контракту-заявки № 19 від 03.04.2014р. і доручення замовника. Окрім того, не підтверджено належними та допустимими доказами надання транспортних послуг по доставці погодженого сторонами вантажу з місця завантаження і вручення його вантажоодержувачу у пункті розвантаження, а також сума коштів, яку просить стягнути позивач з відповідача є вартістю перевезення, тобто, вартістю виконаних позивачем зобовязань.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ ЗЕНАЛ ЛТД подало апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає невірним, таким, що прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути судовий збір. Зокрема, скаржник зазначає, що суд зробив невірний висновок, розширивши рамки договірних зобовязань виконавця перевезення, вказавши, що договір про надання транспортних послуг № 84 від 01.11.2012р. за своєю природою є договором транспортного експедитування.

Автоматизованою системою документообігу суду від 23.07.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді - доповідачу Кравчук Н.М.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2015р. у склад колегії суддів для розгляду справи № 914/158/15 введено суддів Гнатюк Г.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.08.2015р.

Розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 20.08.2015р., у звязку з перебуванням у відпустці судді Мирутенка О.Л., в склад колегії суддів замість судді Мирутенка О.Л. введено суддю Якімець Г.Г.

20.08.2015р. в судовому засіданні оголошено перерву до 27.08.2015р., про що сторони були повідомлені під розписку.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю, просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі № 914/158/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засіданні 27.08.2015р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.11.2012р. між ТзОВ ЗЕНАЛ ЛТД (виконавець) та ПрАТ Українсько-Російське спільне підприємство ЛАКМА (замовник) укладено договір № 84 про надання транспортних послуг (а.с. 85-87).

Відповідно до п.1.1. договору про надання транспортних послуг №84 від 01.11.2012р. предметом даного договору є взаємовідносини сторін пов'язані з організацією транспортного процесу з перевезення вантажів у міжнародному сполученні як силами та засобами виконавця так і за дорученням замовника, відповідно до чинного законодавства України, вимог міжнародних угод та Конвенцій, а також статутами сторін.

Згідно з п.2.1. даного договору виконавець здійснює комплекс транспортних послуг з перевезення зовнішньоторговельних вантажів на підставі письмових заявок замовника.

П. 2.2. договору №84 від 01.11.2012 р. встановлено, що термін подачі під завантаження автотранспортних засобів, а також обсяги і найменування вантажів, які підлягають до перевезення, встановлюються у робочому порядку не пізніше, ніж за три дні до дати завантаження і підтверджуються в заявках замовника.

У відповідності до пп.2 п.3.2 даного договору замовник зобовязаний своєчасно забезпечувати виконавця інформацією та документами, які повинні сприяти безперешкодному отриманню та відправці вантажів, зокрема, надавати виконавцю достовірну інформацію про назву, вагу і кількість вантажу, що перевозиться, а також його особливості, відшкодовувати виконавцю збитки, підтверджені документально, викликані невідповідністю такої інформації.

Виконавець зобов'язувався приймати до перевезення вантажі в обсягах та найменуваннях зазначених у заявках замовника згідно з п.2 даного договору, своєчасно доставляти вантажі замовника вантажоодержувачу, забезпечити збереження вантажу відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює перевезення вантажів автомобільним транспортом (пп. 1, 3, 4 п.3.2 договору).

Пунктом .8.1 договору встановлено, що даний договір діє з моменту підписання обома сторонами і до моменту письмового відмовлення однієї із сторін про розірвання даного договору.

03.04.2014 року між ТзОВ Зенал ЛТД та ПрАТ УРСП Лакма було оформлено контракт-заявку №19 (а.с. 17) на перевезення вантажів автомобільним транспортом, у якому чітко визначено: найменування вантажу - поліетилен НD, вагою 24 850 кг. в 40-ка футовому морському контейнері ТЕХU 7277737, за маршрутом: порт м. Одеса - МП Городок Львівська обл., м. Городок, вул. Львівська, 659Л - м. Дрогобич, вул. Самбірська, 85/2. Вартість перевезення становить 26 000 грн. ( в т.ч. ПДВ 4333,33 грн.). Також в даному контракті-заявці зазначено, що, виконавець несе відповідальність перед власником вантажу за його збереження з моменту завантаження і до розвантаження автомобіля, в розмірі суми вказаної в супутніх документах, але не більше суми вказаної у страховому полісі.

Також, 03.04.2014 року ПрАТ УРСП Лакма надало ТзОВ Зенал ЛТД довіреність № 174 від 03.04.2014р. (а.с. 35) на здійснення внутрішньопортових експедиційних послуг, митне оформлення та доставку вантажу в контейнері № ТЕХІІ 7277737 згідно коносаменту № MSCUXJ136972.

ТзОВ Зенал ЛТД згідно до взятих на себе зобов'язань повинне було прийняти для перевезення вантаж в обсягах та найменуваннях вказаних у заявці замовника, здійснити перевірку кількості та стану вантажу, який надійшов, провести сплату мит та зборів, здійснити перевезення вантажу та забезпечити його схоронність.

З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2013р. між ПрАТ УРСП Лакма (покупець) та Фюче Пайп Лімітед Гонконг (продавець) було укладено договір поставки №02/12/13 (а.с. 37-38), згідно якого продавець повинен поставити покупцю поліетилен високої густини марки FР 7651, в мішках по 25 кг., 1375 кг. на палетах в 40-ка фугових морських контейнерах в порт м. Одеса.

04.12.2013р. до договору поставки №02/12/13 було укладено додаток № 1 (а.с. 39), у якому вказувалося кількість товару - 24 750 кг., вартість -30 937,50 доларів США та умови передоплати.

ПрАТ УРСП Лакма 12.12.2013р. було здійснено оплату в сумі 30 937,50 доларів США за поставку обумовленого в договорі поліетилену, що підтверджується платіжним дорученням № 22 від 12.12.2013р. (а.с. 40).

11.04.2014р. згідно договору № 02/12/13 від 02.12.2013р., інвойсу № 001312-01 від 02.12.2013 року, міжнародно-товарно транспортної накладної № 5714, коносаменту № MSCUXJI136972 від 20.02.2014р. в порт Одеса на адресу ПрАТ УРСП Лакма надійшов 40-ка футовий морський контейнер № ТЕХU 7277737, який мав би містити вантаж поліетилену високої густини в кількості 24 850 кг.

Вказаний контейнер 14.04.2014р. був скерований на митний огляд у ВМО-3 МП "Одеса-Порт" Південної митниці Міндоходів". За результатами митного огляду був складений акт огляду № 500060702/2014/002491 від 14.04.2014р. (а.с. 43). При огляді контейнеру був присутній експедитор ТзОВ «Зенал ЛТД» ОСОБА_3, що підтверджується його особистим підписом на акті огляду від 14.04.2014 р.

Як вбачається із вказаного акту при огляді вантажу в порту м. Одеса був засвідчений факт, що контейнер № ТЕХU 7277737 містить 990 місць, що фактично відповідало коносаменту та контракту. Однак, в даному акті також було вказано, що кількість місць, маркування товару, маса нетто та маса брутто не відповідають коносаменту (п.8.3.3 акту). При цьому, фотографування вантажних місць ні експедитором, ні представниками органу митниці не здійснювалось. Під час огляду вантажу в контейнері та складанні зазначеного акту був присутній експедитор позивача ОСОБА_3, що підтверджується його особистим підписом на акті огляду.

Крім того, з долученої позивачем до матеріалів справи копії ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2014р. вбачається, що за результатами митного огляду державним інспектором Мазаратієм Г.В. складено акт огляду № 500060702/2014/002491 від 14.042014р., у якому зазначено завідомо неправдиві відомості, щодо виявлення в ході огляду сипучої речовини різних фракцій візуально схожу на заявлену в товаросупровідних документах.

Після здійснення митного огляду контейнера в порту м. Одеса його було повторно опломбовано свинцевою пломбою ДМС України з відтиском « 500 № 097» та направлено до митного посту Городок Львівської митниці Міндоходів у вантажному автомобілі Freightliner з державним номерним знаком ВН8834АН/ВН7458ХХ.

Під час проведення фізичного огляду службовими особами митного посту Городок було встановлено, що у контейнері № ТЕХU 7277737, який прибув під митним забезпеченням, знаходиться 20 палетів, на яких розміщені блоки у формі прямокутного паралепіпеду, візуально схожі на будівельні, що підтверджується актом про проведення фізичного огляду № 16/04/2014 від 16.04.2014р. та фото таблицями (а.с. 44-47).

В подальшому, на підставі вищевказаного акту огляду від 16.04.2014р. Львівською торгово-промисловою палатою було проведено експертизу доставленого ТзОВ Зенал ЛТД вантажу, за результатами якої був складений відповідний акт експертизи № 2-9-1 від 17.04.2015р. (а.с. 48-49), яким була засвідчена невідповідність вмісту контейнера супроводжуючим документам, а саме: замість поліетилену в мішках були виявлені блоки подібні на будівельні шлакоблоки.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, ст. 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобовязаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.929 ЦК України).

Дана норма кореспондується зі ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність.

З врахуванням вищевикладеного та того, що виконавець не виконав своїх зобовязань згідно контракту-заявки №19 від 03.04.2014р., а саме, не здійснив перевірку відповідності вантажу до контракту-заявки , суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що мало місце неналежне виконання зобовязань позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК.

При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог, відтак, відмови у їх задоволені .

Покликання скаржника на те, що він згідно умов договору про надання транспортних послуг № 84 від 01.11.2012р., забезпечив організацію перевезення, забезпечив перевезення такого вантажу, який знаходився у контейнері на момент прийняття вантажу до перевезення, доставив вантаж в незмінному, не пошкодженому вигляді та у встановлений строк, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

Як зазначалося вище, згідно умов договору виконавець зобов'язувався приймати до перевезення вантажі в обсягах та найменуваннях зазначених у заявках замовника, своєчасно доставляти вантажі замовника вантажоодержувачу, забезпечити збереження вантажу відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Як зазначалося вище, згідно з п.2 договору позивач взяв на себе зобовязання приймати по перевезення вантажі в обсягах і найменуваннях вказаних в контракті-заявці. У контракті-заявці №19 чітко вказано найменування вантажу - поліетилен НD вагою 24850 кг. та визначено пункт завантаження вантажу і пункт, у якому слід вантаж розвантажити і вручити вантажоодержувачу.

Відповідно до п.4.2 договору та контракту заявки оплата в сумі 26 000,00 грн. передбачалась за здійснені послуги, тобто, виконані послуги, які передбачені договором та контрактом заявкою та дорученням з доставки конкретного вантажу.

Проте, позивач взятих на себе зобовязань не виконав. Вантаж, який від доставав до пункту вивантаження, не відповідає вказаному контракті заявці вантажу, таму підстав для проведення оплати за перевезення вантажу немає.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.175 ГК України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до пункту 2 Статуту автомобільного транспорту Української РСР (затв.постановою Ради Міністрів Української РСР від 27 червня 1996 року №401) автотранспортне підприємство або організація видає вантаж у пункті призначення вантажоодержувачу, вказаному в товарно-транспортній накладній. Одержання вантажу засвідчується підписом і печаткою (штампом) вантажоодержувача в примірниках товарно-транспортної накладної.

Відмітки (підпису, печатки ) про доставку вантажу вантажоодержувачу транспортна накладна не містить.

Щодо застосування в даному випадку положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, необхідно зазначити наступне. Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що згідно наявної у справі міжнародно-товарно транспортної накладної №5714 відправником вантажу являється Фюче Пайп Лімітед Гонконг, одержувачем відповідач, перевізником позивач. З накладної вбачається, що вантаж надійшов до України водним транспортом у контейнері, через Одеський порт і був завантажений на автомобіль позивача. Але перевезення за міжнародно-товарно транспортною накладною проводилось у прямому змішаному сполученні і перевезення автомобільним транспортом є внутрішнім перевезенням. Крім цього, у вказаній міжнародно-товарно транспортній накладній зазначено, що місцем прийняття вантажу є м. Одеса (Україна) та місцем вивантаження вантажу Львівська область, м. Дрогобич, вул. Самбірська 85/2 (Україна), а в силу вимог ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, дана Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство. В даному випадку, і місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться в одній країні Україні.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 17.06.2015р.у справі № 914/158/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1