РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015Справа №910/6591/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

До Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

Про відшкодування шкоди в порядку регресу 49 490,00 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Долбілкін Д.Є. - представник

Від відповідача Ліповуз Д.І. - представник

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" відшкодування шкоди в порядку регресу 49 490,00 грн.

Ухвалою суду від 16.03.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/6591/15-г та призначено розгляд справи на 14.04.2015.

08.04.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

В судове засідання 14.04.2014 представник позивача не з'явився.

В судове засідання 14.04.2014 представник відповідача з?явився, надав усні пояснення стосовно суті спору та відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 14.04.2015 розгляд справи відкладено на 29.05.2015.

В судовому засіданні 29.05.2015 оголошено перерву до 03.07.2015.

В судове засідання 03.07.2014 представники сторін не з'явились.

Ухвалою суду від 03.07.2015 відкладено розгляд справи на 18.08.2015.

В судове засідання 18.08.2015 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання 18.08.2015 представник відповідача з'явився, заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 18.08.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2012 між позивачем, як страховиком та Марковим А.А., як страхувальником було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 727/12-Т/ЗП1, відповідно до умов якого страховиком було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля "Нісан" д.р.н. АР7733 ВВ.

Відповідно до довідки ДАІ, 25.12.2012 на дорозі Н-08 Бориспіль-Дніпропетровськ- Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Нісан" д.р.н. АР7733 ВВ під керуванням Маркова А.О. та автомобіля Шевролет д.р.н. АН7926ЕР під керуванням Янкової Л.П.

В матеріалах справи наявна постанова про закриття кримінального провадження, враховуючи вище зазначене позивач зазначає що ДТП сталося внаслідок порушення Привал дорожнього руху України, водієм автомобіля "Нісан" д.р.н. АР7733 ВВ

Відповідно до страхових актів № 727/12-Т/ЗП1-1 та № 727/12-Т//ЗП1-1 позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про сплату страхового відшкодування у розмірі 76 210,93 грн.

За твердженням позивача, станом на момент вирішення спору, страхове відшкодування сплачено не було.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.

Відповідно до ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи вище зазначене суд зазначає, що за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Проте , суд зазначає, що вина Янкової Л.П. яка керувала автомобілем Шевролет д.р.н. АН7926ЕР не встановлено відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, позивачем не надано належних доказів, а судом не встановлено, що вина Янкової Л.П, яка керувала автомобілем марки Шевролет д.р.н. АН7926ЕР, встановлена у судовому порядку.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів. .

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1 В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.2015.

Суддя Л.В. Прокопенко