РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015Справа №910/20777/15
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Вітекс Україна"
простягнення 5 092 400 грн 60 коп.
Представники:
від позивача: Дяченко Є.Г. - представник за довіреністю Кічук О.І. - представник за довіреністю
від відповідача: Тригуб А.Ю. - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.08.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітекс Україна" про стягнення 5 092 400 грн 60 коп. штрафу за невиконання умов договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітекс Україна" в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010 не виконало взяті на себе зобов'язання щодо забезпечення укладання іпотечного договору з майновим поручителем, у зв'язку з чим позивачем нараховано 5 092 400 грн 60 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 порушено провадження у справі № 910/20777/15 та справу призначено до розгляду на 03.09.2015.

02.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

03.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

03.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У судове засідання 03.09.2015 з'явився представники сторін та надали пояснення по суті справи. Представники позивача надали пояснення, відповідно до яких в повному обсязі підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 03.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.10.2010 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" (кредитор за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітекс Україна" (позичальник за договором) укладено договір про надання разового кредиту № 025/10-РК, відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 4 025 119 грн 56 коп. з відповідним графіком погашення та кінцевим терміном погашення кредиту до 18.10.2016 включно на умовах, визначених даним договором.

В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди про внесення змін до договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010.

Відповідно до пункту 1.3. договору в редакції додаткової угоди № 8 від 19.11.2014 до договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010 в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор укладає з майновим поручителем - ПАТ «Транс-Оболонь» в строк до 31.12.2014 (включно) іпотечний договір, за умовами якого майновий поручитель передає кредитору в іпотеку/наступну іпотеку один з об'єктів нерухомості нежитлового призначення, який належить майновому поручителю, а саме: будівлі адміністративного, виробничого корпусу та шиномонтажний участок загальною площею 9 189 кв. м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 11, заставною вартістю 25 462 000 грн. 00 коп.; або складську будівлю (літера М), загальною площею 2 329.20 кв. м. яка розташована за адресою: м. Київ. вул. Богатирська, 11, заставною вартістю 7 088 351 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 3.2.8 договору в редакції додаткової угоди №8 від 19.11.2014 до договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010 кредитор має право у разі порушення позичальником зобов'язань за цим договором, вимагати від позичальника сплати та стягувати неустойку (пеня, штрафи), що передбачена статтею 4 цього договору.

У відповідності до умов пункту 3.3.3. договору в редакції додаткової угоди № 8 від 19.11.2014 до договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010 позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати укладання цього договору, укласти договори, визначені в п.п. 1.3.2., 1.3.3 договору, та в термін не пізніше ніж до 31.12.2014 (включно) забезпечити укладання договору, визначеного в п.п. 1.3.1. цього договору, на узгоджених з кредитором умовах.

Положеннями пункту 4.3.1. договору в редакції додаткової угоди № 8 від 19.11.2014 до договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010 сторонами погоджено, що у разі порушення позичальником протягом більше ніж 30 календарних днів вимог пункту 3.3.6. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 20 процентів від суми невиконаного (простроченого) зобов'язання за кожний випадок; вимог пункту 3.3.3. цього договору позичальник за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 20 процентів від заставної вартості предметів застави/іпотеки, зазначеної в пункті 1.3. цього договору.

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 5 092 400 грн 60 коп. штрафу за невиконання умов договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010 щодо забезпечення укладання іпотечного договору між кредитором та ПАТ «Транс-Оболонь».

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 219 Господарського кодексу України якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Частиною 3 статті 220 Господарського кодексу України визначено, що боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною 1 статті 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідно до умов пункту 1.3. договору в редакції додаткової угоди № 8 від 19.11.2014 до договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010 на позивача покладено обов'язок укладення з майновим поручителем - ПАТ «Транс-Оболонь» в строк до 31.12.2014 (включно) іпотечний договір, тоді як, відповідно до положень пункту 3.3.3 договору, відповідач зобов'язаний забезпечити укладання договору, визначеного в пункті 1.3.1. цього договору, на узгоджених з кредитором умовах.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

Відповідно до частини 1 статті 641 Цивільного Кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Позивачем не надано суду доказів виконання умов пункту 1.3. договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010 в редакції додаткової угоди № 8 від 19.11.2014 щодо узгодження істотних умов та укладання іпотечного договору з майновим поручителем - ПАТ «Транс-Оболонь». Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач не виконав дій щодо узгодження істотних умов іпотечного договору та дій щодо його укладання, що безпосередньо випливають із змісту договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010, до вчинення яких відповідач не міг виконати свого зобов'язання щодо забезпечення укладання договору, визначеного в пункті 1.3.1. цього договору.

Крім того, судом взято до уваги, що зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за договором про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010 в редакції додаткової угоди № 8 від 19.11.2014 відповідачем виконано в повному обсязі, на що при розгляді справи вказується відповідачем і не заперечується позивачем.

З урахуванням вищевикладеного та норм частини 3 статті 220 Господарського кодексу України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 5 092 400 грн 60 коп. штрафу за невиконання умов договору про надання разового кредиту № 025/10-РК від 20.10.2010, у зв'язку з чим вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Kеруючись ст. 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 04.09.2015

Суддя Н.Б. Плотницька