КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р. Справа№ 910/9364/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився,

від відповідача - Тертичний О.М.,

від прокуратури - Дергунов Д.С.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УМК»

на рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015р.

по справі № 910/9364/15 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УМК»

до департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради

за участю прокуратури міста Києва

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «УМК» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2015р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УМК» прийнято до провадження.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015р. враховуючи перебування судді Пашкіної С.А. у відпустці, змінено склад колегії та сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В. та Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015р. апеляційну скаргу ТОВ «УМК» на рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. по справі № 910/9364/15 прийнято до провадження у визначеному складі.

Департамент економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради заперечує проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Прокуратура міста Києва заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. без змін.

Від ТОВ «УМК» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із відрядженням представника.

Представники відповідача та прокуратури міста Києва заперечують проти клопотання про відкладення.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Таким чином, позивач не позбавлений права направити інших представників в судове засідання.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Як свідчать матеріали справи відповідач має декілька представників, а тому міг забезпечити явку представника. Більше того, суд не визнавав явку сторін обов'язковою.

За таких обставин, клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «УМК» звернулось до Головного управління економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації з листом № 1/175 від 31.05.2011р. про направлення документів для розрахунку сплати пайової участі внесків забудовників в створенні соціальної та інженерної інфраструктури м. Києва. Лист отримано відповідачем 06.06.2012р., про що свідчить відмітка про отримання на листі. /а.с. 38/.

Листом № 049-08/3715-12 від 23.06.2012р. відповідач просив позивача надати документи, які необхідні для підготовки проекту договору про сплату пайової участі. /а.с. 39/.

Відповідно до сертифікату серії КВ №8, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві перший пусковий комплекс першої черги будівництва житлового комплексу з об'єктами обслуговування населення на вулиці Онуфрія Трутенка, 3 у Голосіївському районі м. Києва було введено в експлуатацію 04.12.2012 року. /а.с. 16/.

Листом №1/1-88 від 12.07.2013р. ТОВ «УМК» просило департамент економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради зарахувати 4 444 983,30грн. витрати на створення зовнішніх інженерних мереж при будівництві житлового будинку №1 першої черги будівництва житлового комплексу з об'єктами обслуговування населення по вул. О. Трутенка, 3 в Голосіївському районі міста Києва, переданих до комунальної власності територіальної громади м. Києва, в рахунок сплати пайового внеску, передбаченого Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». /а.с. 41/.

24.05.2013р. Київська міська державна адміністрація прийняла рішення від 24.05.2013р. №781 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва інженерних мереж товариства з обмеженою відповідальністю «УМК». /а.с. 42/.

На засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку вирішено підтримати пропозицію департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) та погодити зарахування переданих ТОВ «УМК» згідно розпорядження КМДА від 24.05.2013р. №781 до комунальної власності територіальної громади м. Києва інженерних мереж, збудованих поза межами земельної ділянки, в рахунок сплати пайового внеску при будівництві житлового будинку №1 першої черги будівництва житлового комплексу з об'єктами обслуговування по вул. Трутенка, 3 Голосіївському районі. /а.с. 45/.

22.07.2013р. товариство з обмеженою відповідальністю «УМК» надало відповідачу необхідні для укладення договору про сплату пайової участі документи за супровідним листом №1/1-100. /а.с. 43/.

Листом №050/08-8251 від 04.10.2013р. відповідач направив договір та розрахунки пайового внеску на адресу позивача. /а.с. 47/.

07.10.2013р. товариство з обмеженою відповідальністю «УМК» звернулось до відповідача із заявою про реєстрацію підписаного договору без заперечень та доповнень. /а.с. 48/.

08.10.2013р. між Департаментом економіки та інвестицій виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України, як землекористувачем та товариством з обмеженою відповідальністю «УМК», як забудовником, було укладено договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва №209 (далі - договір), предметом якого є сплата забудовником пайової участі на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у зв'язку з будівництвом І пускового комплексу І черги житлового комплексу (загальна площа квартир 41025,00 кв.м.) з вбудованими нежитловими приміщеннями загальною площею 4894,90 кв.м., трансформаторною підстанцією загальною площею 61,40 кв.м. та тимчасовою автостоянкою загальною площею 720,00 кв.м. на вул. Трутенка Онуфрія, 3 у Голосіївському районі м. Києва. /а.с.7/.

Згідно із п.1.3 договору розмір пайового внеску складає 7 902,71 тис.грн. Дані розрахунку є невід'ємною частиною цього договору.

Забудовник зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 7902,71 тис.грн. (без ПДВ) на умовах, визначених у цьому договорі (п.2.1.договору).

Згідно п. 3.1 договору забудовник сплачує залишок пайового внеску за І пусковий комплекс І черги об'єкту в сумі (7 902,71 - 4 444,9833) = 3457,7267 тис.грн. у строк до 01.11.2013р. включно.

Згідно п.3 додаткової угоди №1 від 29.01.2014р. до договору №209 від 08.10.2013р. пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва забудовник сплачує залишок пайового внеску за І пусковий комплекс І черги об'єкту в сумі (7902,71-4444,9833) = 3457,7267 тис.грн. у строк до 01.07.2014р. включно.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 06.07.2013р.) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому, не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

На момент укладення договору і по теперішній час питання сплати пайової участі на території м. Києва регулюється Порядком визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, затверджений рішенням Київської міської ради від 30.12.2010р. № 573/5385.

Обґрунтовуючи позов ТОВ «УМК» посилається на те, що договір пайової участі мав укладатись до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, оскільки це прямо передбачено Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (п. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсним» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про укладення договору про сплату пайового внеску до введення об'єкту будівництва в експлуатацію. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено обов'язок забудовника сплатити пайовий внесок, а укладення договору можливе за наявності необхідного пакету документів, який був наданий позивачем 22.07.2013р., що і призвело до укладення договору 08.10.2013р.

Позивач, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не навів та не довів, належними та допустимим доказами порушень спірним договором його прав або охоронюваних законом інтересів.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/9364/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/9364/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/9364/15 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі та прокуратурі міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова