КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа№ 910/13219/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Суліма В.В.

Авдеєва П.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 08.09.2015 року по справі № 910/13219/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 року по справі № 910/13219/15 (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Трест Київспецбуд"

до публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія

"Київміськбуд"

про стягнення 179 948,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Трест Київспецбуд" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" 179 948,39 грн., з яких 117 245,27 грн. боргу за неналежне виконання умов мирової угоди від 16.01.2014 року, затвердженої ухвалою господарського суду Київської області від 24.01.2014 року у справі № 50/254-43/124-46/304-2012, а також 62 703,12 грн. збитків від зміни індексу інфляції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.06.2015 року у справі № 910/13219/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на користь публічного акціонерного товариства "Трест Київспецбуд" 117 245,27 грн. основного боргу, 62 703,12 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 3 598,97 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи. Зокрема скаржник зазначає, що судом першої інстанції не правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки мирова угода не є договором.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" по справі № 910/13219/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

У зв'язку з перебуванням судді Куксов В.В. та Ільєнок Т.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/13219/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Сулім В.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року відновлено публічному акціонерному товариству "Холдингова компанія "Київміськбуд" строк на подання апеляційної скарги та прийнято її до провадження і призначено судове засіданні на 08.09.2015 року.

Публічним акціонерним товариством "Трест Київспецбуд" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 року у справі № 910/13219/15 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

01.09.2015 року від публічного акціонерного товариства "Трест Київспецбуд" надійшли додаткові документи на виконання вимог ухвали суду, які судовою колегією долучено до матеріалів справи.

У зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/13219/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Сулім В.В. та Авдеєв П.В.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні та надавав свої пояснення, якими підтримував доводи, що викладені в його апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 року скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити частково.

Представник позивача в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 року по справі № 910/13219/15 - слід скасувати частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом міста Києва 06.04.2009 року було порушено провадження у справі № 50/254-43/124-46/304-2012 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" (боржник).

24.09.2012 року господарським судом міста Києва було затверджено реєстр вимог кредиторів відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4", зокрема, конкурсним кредитором боржника було визнано і публічне акціонерне товариство "Трест Київспецбуд" з вимогами на суму 138 020,62 грн. (ІV черга вимог кредиторів).

16.01.2014 року між кредиторами відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" в особі голови комітету кредиторів - представника ПАТ "ХК "Київміськбуд" та відкритим акціонерним товариством "Трест Міськбуд-4" в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Поди В.В. у справі № 50/254-43/124-46/304-2012 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" було укладено мирову угоду (Угода).

Відповідно до п. 2.3 Угоди сторони мирової угоди домовились про часткове прощення (списання) боргів відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" наступним чином:

А) кредитори відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" третьої черги прощають (списують) 15% затверджених ухвалою суду боргів на загальну суму - 245 600,08 грн.;

Б) кредитори відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" четвертої черги прощають (списують) 15% затверджених ухвалою суду боргів на загальну суму - 2 214 310,01 грн.;

В) кредитори відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" шостої черги прощають (списують) 100% боргів, затверджених ухвалою суду на загальну суму - 213 899,96 грн., крім боргів Управління пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на загальну суму - 107 105,43 грн.

У відповідності до п. 2.4 Угоди кредитор - публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" після прощення (списання) боргів відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" у розмірі передбаченим п. 2.3 Мирової угоди, бере на себе виконання зобов'язань боржника - відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" перед усіма кредиторами, зобов'язання перед якими не погашені на день підписання мирової угоди, відповідно до вимог кредиторів, затверджених згаданою вище ухвалою, крім вимог Державної податкової інспекції в Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на суму 1 388 637,38 грн., Державної податкової інспекції в Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на суму 3 096,38 грн., Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на суму 530 613,83 грн., які погашаються боржником самостійно.

Кредитор публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" стає кредитором боржника - відкритого акціонерного товариства "Трест Міськбуд-4" в розмірі 12 547 756,72 грн. (п. 2.5 Угоди).

Кредитор публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" зобов'язується погасити вимоги конкурсних кредиторів, крім кредиторів зазначених в п. 2.4 Мирової угоди, в розмірі та на умовах відстрочення погашення заборгованості (п. 2.6 Угоди).

Підпунктом 3.3.5 Угоди передбачено, що затверджені ухвалою вимоги кредиторів четвертої черги, серед яких є вимоги публічного акціонерного товариства "Трест Київспецбуд" на суму 117 245,27 грн. (сума вимог з урахуванням 15% прощення боргу) погашаються кредитором - публічним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд". Виплата здійснюється протягом шістидесяти днів з моменту набрання законної сили ухвали Господарського суду міста Києва про затвердження умов мирової угоди.

Згідно п. 4.2 Угоди мирова угода вступає в силу з дати її затвердження господарським судом.

Пунктом 4.4 Угоди визначено, що зобов`язання по цій мировій угоді повинні виконуватись належним чином і в установлений нею строк, одностороння відмова від виконання умов цієї мирової угоди, а також одностороння зміна її положень не допускається.

Відповідно до п. 4.5 Угоди у разі апеляційного та/або касаційного оскарження ухвали господарського суду м. Києва про затвердження цієї Мирової угоди строки передбачені майна та здійснення розрахунків за цією Мировою угодою перериваються до винесення судами остаточного рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2014 року ухвалу господарського суду міста Києва від 24.01.2014 року залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Таким чином, шестидесятиденний строк для розрахунків відповідача перед позивачем розраховується від 22.04.2014 року, а останнім днем строку для таких розрахунків є 23.06.2014 року.

При цьому колегія суддів відхиляє твердження апелянта про ненастання строку виконання щодо оплати коштів кредиторам четвертої черги публічному акціонерному товариству "Трест Київспецбуд", оскільки ухвала господарського суду міста Києва від 24.01.2014 року оскаржувалась в касаційній інстанції.

Так остаточне рішення - Постанова Київського апеляційного господарського суду, було прийняте 22.04.2014 року.

У відповідності по положень ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

В касаційному порядку постанова Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2014 року у справі № 50/254-43/124-46/304-2012 по суті не переглядалась.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.08.2014 року у справі № 50/254-43/124-46/304-2012 (про банкрутство ВАТ "Трест Міськбуд-4"), на яку посилається апелянт у своїй скарзі, відмовлено ВАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" у задоволенні клопотання про відновлення строку на подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2014 року у справі № 50/254-43/124-46/304-2012.

Також Ухвалою Вищого господарського суду України від 29.09.2014 року у справі № 50/254- 43/124-46/304-2012 (про банкрутство ВАТ "Трест Міськбуд-4") на яку апелянт також посилається у своїй скарзі, відмовлено ДП "Автотранспортне підприємство № 6" ВАТ "Міськбудтранс" у задоволенні клопотання про відновлення строку на подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2014 року та ухвалу господарського суду міста Києва від 24.01.2014 року у справі № 50/254-43/124-46/304-2012.

Таким чином, шестидесятидений строк для розрахунків відповідача з позивачем слід відраховувати від 22.04.2014 року (день набрання законної сили постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 50/254-43/124-46/304-2012).

Проте, відповідач взятого на себе згідно Мирової угоди грошового зобов'язання у встановлений строк не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України, затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до ст. 11 та ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За умовами Мирової угоди відповідач зобов'язався виплатити вимоги кредиторів протягом шістидесяти днів з моменту набрання законної сили ухвали господарського суду міста Києва, відповідно до п. 3.5.3 Угоди.

Оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання щодо перерахування на рахунок позивача відповідних платежів у відповідності до умов Мирової угоди, позивач отримав право вимагати від відповідача сплати непогашеної суми заборгованості у розмірі 117 245,27 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем своїх зобов'язань за Мировою угодою належним чином виконано не було, доказів сплати суми заборгованості у розмірі 117 245,27 грн. відповідачем суду не надано.

Як роз'яснено в п. 3.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

У відповідності до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвала господарського суду міста Києва від 24.01.2014 року у справі № 50/254-43/124-46/304-2012 не містить усіх даних, що мають зазначатись у виконавчому документі згідно ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, у ухвалі суду не зазначені повне найменування стягувача і боржника, дата набрання законної сили ухвалою суду та строк пред'явлення її до виконання, а також вказана ухвала не скріплена гербовою печаткою.

Таким чином, оскільки ухвала господарського суду міста Києва від 24.01.2014 року у справі №50/254-43/124-46/304-2012 (якою затверджено укладену між сторонами Мирову угоду) не має статусу виконавчого документа, та враховуючи, що судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов Мирової угоди, вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати умови мирової угоди шляхом стягнення з відповідача коштів у розмірі 117 245,27 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 62 703,12 грн., то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Так, в силу ч. 4 ст. 78 ГПК України, про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Мирова угода за своєю правовою природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Таким чином, виконання мирової угоди, яка затверджена ухвалою суду, врегульовано нормами процесуального права, у зв'язку з чим у сторін з укладанням такої угоди, і лише у разі її затвердження судом, виникають не цивільні чи господарські права та обов'язки, як помилково вважає позивач, а господарсько-процесуальні права та обов'язки. Зокрема, право на зміну способу та порядку виконання такої ухвали, встановлене ст.121 ГПК України.

Правова позиція про те, що мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГПК України, викладена й у постанові ВСУ від 20.01.2009 року у справі № 24/489.

Відповідно до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та ст.174 ГК України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, діюче законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та статтею 174 ГК України.

Однак, в даному випадку борг стягується не за договором, а за мировою угодою.

Отже, нарахування позивачем передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням саме мирової угоди, є безпідставними, оскільки як зазначалося, мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні.

Враховуючи викладене, підставою позову про стягнення інфляційних втрат, які можуть бути нараховані лише на суму основного боргу, є невиконання відповідачем взятого на себе зобов'язання за договором, а не невиконання умов мирової угоди в частині виплати платежів, як помилково вважає позивач.

За таких обставин, заявлені у даній справі вимоги в частині стягнення інфляційних втрат не можуть бути задоволені з підстав неналежного виконання відповідачем затвердженої ухвалою суду мирової угоди.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України № 12/190/09 від 02.03.2010 року.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на стягнення 3 % річних, то вони колегією суддів не беруться до уваги, оскільки ні в прохальній частині позовної заяви ані в рішенні суду не зазначено такого стягнення, а тому це не може бути підставою для скасування рішення.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття частково невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 року прийнято після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, і є таким що не відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати в частині стягнення інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове, яким у цій частині у позові відмовити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на часткове скасування апеляційним господарським судом рішення місцевого господарського суду та часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне провести перерозподіл судових витрат.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 року по справі № 910/13219/15 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 року у справі № 910/13219/15 скасувати в частині стягнення інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове, яким у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 62 703,12 грн. відмовити.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (м. Київ, вул. Суворова, 4/6, ) на користь публічного акціонерного товариства "Трест Київспецбуд" (м. Київ, вул. Спаська, 31-б, ) 2 344 (дві тисячі триста сорок чотири) грн. 91 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи у судів першої інстанції.

4. В іншій частині рішення залишити без змін.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Трест Київспецбуд" (м. Київ, вул. Спаська, 31-б, ) на користь публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (м. Київ, вул. Суворова, 4/6, ) 627 (шістсот двадцять сім) грн. 03 коп. судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції.

6. Видачу наказів на виконання постанови та рішення доручити господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/13219/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Сулім

П.В. Авдеєв