ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 р. Справа № 909/768/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Гетьмана Мазепи 175/202, м. Івано-Франківськ,76026, поштова адреса: Калуське шосе, 19А, м.Івано-Франківськ

до відповідача: Івано-Франківської міської ради вул. Грушевського,21, м.Івано-Франківськ, 76000

до відповідача: Фонду комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська вул.Курбаса,2, м.Івано-Франківськ,76000

про визнання укладеним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень

за участю:

від позивача: ОСОБА_2, свідоцтво № 428 від 05.07.02.

від відповідача - Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківськ: ОСОБА_3 довіреність № ФКВ-05/1282 від 31.12.14.-головний спеціаліст;

від відповідача - Івано-Франківської міської ради: ОСОБА_4, довіреність № 2189/01-20/66-в від 05.01.15.

ВСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради та Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська про визнання укладеним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 48,7 кв.м, розташованих на першому поверсі будинку за адресою: вул.Галицька, 91 у м.Івано-Франківську, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фондом комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська з дня набрання чинності рішенням суду на умовах та в редакції позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог (вх. № 11873/15 від 31.07.15).

Представники Івано-Франківської міської ради та Фонду комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська проти позову заперечили, вказали на те, що за відсутності затвердженого експертного висновку про оцінку майна та погодженої ціни за об"єкт приватизації договір купівлі-продажу не може бути укладений, оскільки ціна є істотною умовою договору.; свої доводи виклали у поданих суду відзивах на позовну заяву (вх. № 11844/15 від 31.07.15, вх. № 11995/15 від 04.07.15).

Розглянувши матеріали справи із врахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

24.11.10 між позивачем, як орендарем, та Івано-Франківською міською радою, як орендодавцем, укладено договір оренди №3450 нежитлових приміщень площею 48,7 кв.м, розташованих на першому поверсі будинку за адресою: вул.Галицька, 91 у м.Івано-Франківську.

Згідно з п.4.1.4 п.4 зазначеного договору у випадку прийняття орендодавцем рішення про приватизацію приміщень орендар має право брати участь у їх приватизації в порядку, передбаченому чинним законодавством.При приватизації орендованих приміщень їх вартість визначається шляхом проведення незалежної оцінки з врахуванням поліпшень даних приміщень, здійснених орендарем за рахунок власних коштів та за згодою орендодавця.

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 24.02.15 №52 "Про програму приватизації комунального майна територіальної громади м.Івано-Франківська на 2015-2017 роки" спірні приміщення включено до переліку об"єктів, які не приватизовані та підлягають приватизації шляхом викупу.

Згідно наявної в матеріалах справи копії висновку про оцінку нежитлових приміщень від 04.02.15 ринкова вартість спірних приміщень станом на 30.01.15 становить 286891,00грн.

18.06.15 позивач звернувся до Фонду комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська з пропозицією укласти договір купівлі-продажу орендованого приміщення, у відповідь на яку останній повідомив позивача про неможливість укладення такого договору у зв"язку з тим, що Івано-Франківською міською радою не прийнято рішення про затвердження експертного висновку щодо вартості спірного майна.

Вважаючи відмову Фонду комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська безпідставною, позивач звернувся до суду з позовом про визнання укладеним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень на умовах та в редакції позивача з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Наведена правова норма кореспондується зі ст. 15 Цивільного кодексу, згідно якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально - правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом. Аналогічні приписи містить і ст.20 Господарського кодексу України: кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій;застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. При цьому статтею 187 цього ж кодексу встановлено вичерпний перелік випадків, коли господарські договори укладаються за рішенням суду. Зокрема, статтею 187 Господарського кодексу передбачено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Таким чином, спори, що виникають при укладанні господарських договорів, поділяються на: спори про спонукання до укладення договору, якщо одна із сторін ухиляється від його укладення; спори з умов договору в разі, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо його умов і передали спір на розгляд господарського суду.

Ці категорії охоплюються поняттям переддоговірних спорів, оскільки виникають з приводу встановлення договірних відносин або щодо окремих умов господарського договору.

Спонукання до укладення договору можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти: через пряму вказівку закону; на підставі обов'язкового для виконання акта планування (у тому числі державного замовлення), який видано компетентним органом.

У тому випадку, коли договір, що укладається, не ґрунтується на обов'язковому для суб'єктів господарювання державному замовленні або не є обов'язковим для укладення через пряму вказівку закону, спір про спонукання до укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв'язані зобов'язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору (в межах річного строку, визначеного ч. 1 ст. 182 ГК).

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Із приписів вищенаведених правових норм випливає, що позивач, звернувшись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, зобов'язаний довести наявність або відсутність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів у спосіб, передбачений ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до змісту статей 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин. Як зазначалося вище, такий спосіб захисту порушеного права встановлено статтями 20 та 187 Господарського кодексу України. При цьому статтею 187 цього ж кодексу встановлено вичерпний перелік випадків, коли господарські договори укладаються за рішенням суду, під дію якого не підпадає укладення договору у даній справі. Позивач, наполягаючи на можливості судового захисту цивільного права або інтересу у інший спосіб, а саме шляхом укладення договору, не доводить існування норм закону, якими був би встановлений саме такий спосіб захисту права господарським судом.

Обрання неправильного способу захисту порушеного права або оспорюваного інтересу унеможливлює задоволення позовних вимог і тягне за собою відмову в позові.

За таких обставин, підстави для задоволення позову у суду відсутні.

За правилами, встановленими ст. 49 ГПК України, судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 6, 15, 16, 627 Цивільного кодексу України, ст.20, 187 Господарського кодексу України та керуючись ст.33 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради та Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська про визнання укладеним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 48,7 кв.м, розташованих на першому поверсі будинку за адресою: вул.Галицька, 91 у м.Івано-Франківську, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фондом комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська з дня набрання чинності рішенням суду на умовах та в редакції позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.09.15

Суддя Матуляк П. Я.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"_______________ ОСОБА_5 07.09.15