РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р. Справа № 903/52/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Грязнов В.В. ,

судді Мельник О.В.

при секретарі Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на рішення господарського суду Волинської області від 15.07.15 р. у справі № 903/52/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна", м.Славута, Славутського району, Хмельницької області

до Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам", с. Мишів, Іваничівського району, Волинської області

про стягнення 833 965,96 грн.,

Рішенням господарського суду Волинської області від 15.07.2015 р. у справі №903/52/15 (суддя Якушева І.О.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" до Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" про стягнення 833 965,96 грн. задоволено повністю.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, виходив з того, що позовні вимоги відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, підтверджені належними доказами.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Волинської області від 15.07.2015 р. у справі №903/52/15, Дочірнє підприємство "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 15.07.2015 р. в справі №903/52/15 повністю та прийняти нове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" до ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" про стягнення 746 740,54 грн. заборгованості, 45 663,69 грн. пені, 4 971,45 грн. процентів річних, 36 590,28 грн. збитків, завданих інфляцією, - всього 833 965,96 грн. відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Дочірнє підприємство "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" посилається на ту обставину, що господарський суд Волинської області неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції прийняв рішення без участі представників відповідача, без врахування доводів та заперечень відповідача на заявлений позов. Крім цього, скаржник зазначає, що судове рішення було прийняте за наявності обставин, які виключали на певний період часу розгляд по суті та вимагали зупинення провадження у справі, у звязку з розглядом іншого спору щодо недійсності договору, на якому ґрунтуються позовні вимоги.

Також, апелянтом заперечується поставка товарів на підставі Договору №1122 від 14.03.2014 р., укладеного між ТОВ «ОСОБА_2 Україна» та ДП «Агрофірма Луга-Нова» ПП «Універсам».

Скаржник також звертає увагу апеляційного суду на те, що позивачем не надано всіх належних первинних документів та документів про оплату заборгованості, які б обґрунтували розмір заявлених позовних вимог. Зокрема, в матеріалах справи відсутні документи про часткову оплату заборгованості, довіреності на отримання Товару, а тому заявлений розмір заборгованості не відповідає наявному сальдо у взаємних розрахунках сторін.

Відтак, апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 р. апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

03.09.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" надало Рівненському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" залишити без задоволення, рішення господарського суду Волинської області від 15.07.2015 р. без змін.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" ОСОБА_1 заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях на апеляційну скаргу №108/р від 25.08.15 р., та надав пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 15.07.15 р. у справі №903/52/15 є законним та обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання представник відповідача не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи рекомендованим листом, який отримав його представник, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 07.08.15 р., що міститься в матеріалах справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2014 року між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" як продавцем і відповідачем - дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" як покупцем було укладено договір поставки № 1122, згідно з умовами якого продавець зобов'язався поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - товари): насіння ячменю; насіння кукурудзи; насіння ріпаку; насіння соняшника; насіння озимої пшениці; насіння ячменю пивоварного (імпорт); засоби захисту рослин.

Згідно п.1.3. договору загальний об'єм поставки означатиме або плановий об'єм поставки, зазначений в додатках до даного договору, або фактичний об'єм поставки відповідно до видаткових документів, що повинен відповідати плановому об'єму поставки +/- 5 %.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що загальна вартість поставки означатиме загальний об'єм поставки, помножений на ціну.

Відповідно до п. 2.1. договору якість товару, що постачається за даним договором, повинна відповідати нормам ДСТУ та зазначається у додаткових угодах до даного договору.

У відповідності до п. 2.2 договору кількість товару, його ціна та загальна вартість кожної конкретної партії поставки, а також інші істотні умови поставки зазначаються сторонами у додаткових угодах та специфікаціях до даного договору.

Згідно п.. 2.3 договору покупець зобов'язаний перевірити кількість товару при відвантаженні, його вагу, відсутність пошкоджень, і у випадку виявлення, негайно повідомити про це продавця. Товар вважається переданим по кількості і якості за умови підписання видаткової накладної покупцем. При пред'явленні претензій по якості та кількості товару сторони погодились застосовувати Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю і якістю, затверджені постановами Державного арбітражу СРСР від 15.06.65р. № П-6 і від 25.04.66 р. № П-7.

Пунктом 2.5. договору передбачено, що покупець зобов'язується оплатити вартість товару не пізніше 31 жовтня 2014 року, якщо інші строки не будуть погоджені сторонами у додатках до даного договору.

Відповідно до п. 2.6. договору у зв'язку з тим, що постачання за даним договором має характер централізовано-кільцевих перевезень в розумінні пункту 13 наказу Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, підписання видаткової накладної представником покупця можливе без довіреності на отримання матеріальних цінностей шляхом скріплення свого підпису на документах печаткою покупця, відміченою в даному договорі в пункті Реквізити Сторін.

Згідно п. 3.1. договору у випадках виникнення спорів, сторони докладають зусиль для їх вирішення або шляхом укладення мирової угоди, або звертаються до суду відповідно до чинного законодавства України.

У відповідності до п.4.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. В разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми винагороди за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Також, між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" як продавцем і відповідачем - дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" укладено додаткову угоду №1122н від 14.03.2014р., додаткову угоду №1122к від 14.03.2014р., додаткову угоду №1122з від 14.03.2014р., додаткову угоду №1122р від 01.08.2014р., які є невід'ємними частинами договору поставки № 1122 від 14.03.2014р., та специфікації №1/Я від 14.03.2014р., №1/К від 14.03.2014р., №1/Р без дати, №1/З від 14.03.2014р., №2/З від 14.03.2014р.

У специфікаціях до додаткових угод №1122н від 14.03.2014р., №1122к від 14.03.2014р. сторонами було визначено інший строк оплати товару - до 30.09.2014р., що не суперечить п.2.5. договору поставки №1122 від 14.03.2015р.

Даний договір є дійсним, оскільки рішенням господарського суду Хмельницької області від 21.04.2015 р. у справі №924/268/15, яке залишене постановою Рівненського апеляційного господарського суду без змін, у задоволенні позову дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" до товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" про визнання недійсним договору поставки №1122 від 14.03.2014р. відмовлено.

На виконання умов договору поставки №1122 від 14.03.2014р. позивач на підставі видаткових накладних №К-00000420 від 21.03.2014р., №К-00000416 від 29.03.2014р., №К-00000573 від 01.04.2014р., №К-00000531 від 05.04.2014р., №К-00001050 від 22.05.2014р, №К-00001293 від 15.08.2014р., №К-00001396 від 15.09.2014р. та рахунку коригування вартості №К-00000608 від 01.10.2014р. до видаткової накладної №К-00000416 від 29.03.2014р. на підставі довіреності №54 від 17.03.2014р. передав відповідачу товару на загальну суму 3 202 247,64 грн.

01.10.2014р. між публічним акціонерним товариством Славутський солодовий завод як первісним боржником, товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна як новим боржником та дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" як "Господарством" укладено договір про переведення боргу № 3ПБ.

Згідно з п.1.1. договору № 3ПБ ПАТ Славутський солодовий завод переводить свій борг (обов'язки) з оплати господарству вартості ячменю пивоварного на загальну суму 1 183 432,82 грн., отриманого на підставі наступних документів: договору купівлі-продажу №1122 2кл від 03.09.2014 р., видатковими накладними №376 від 06.09.2014р., №377 від 08.09.2014р., та зобов'язується сплатити ТзОВ ОСОБА_2 Україна за прийняття боргу визначену цим договором плату, а ТзОВ ОСОБА_2 Україна заміняє ТзОВ Славутський солодовий завод у зобов'язанні, що виникає із зазначеного вище правочину / договору поставки, і приймає на себе обов'язки ТзОВ Славутський солодовий завод за основним договором.

У відповідності до п. 2.1. договору № 3ПБ Солодовий завод сплачує ОСОБА_2 плату за прийняття боргу у розмірі 1 183 432,82 грн. шляхом перерахування коштів на банківський рахунок останнього.

Пунктом 2.2. договору № 3ПБ ОСОБА_2 погашає зобов'язання перед дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України наступним чином: заборгованість господарства ДП "Агрофірма Луга-Нова" перед ТзОВ ОСОБА_2 Україна за поставлене насіння кукурудзи за договорами №1122к від 14.03.2014р. на суму 573 613,34 грн., №1122р від 01.08.2014р. на суму 503,40 грн., № 1122з від 14.03.2014р. на суму 609 316,08 грн.

В пункті 2.4. договору №3ПБ від 01.10.2014р. сторони, що брали участь в його укладенні, зафіксували, що зарахування здійснене ними без жодного примусу внаслідок вільного волевиявлення та жодним чином не порушує їх прав та інтересів.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

03.11.2014 р. представники сторін підписали та скріпили печатками акт звірки взаєморозрахунків №2734, згідно з яким відповідач визнав факт наявності у нього заборгованості перед позивачем в розмірі 746 740,54 грн.

13.01.2015 р. позивач на адресу відповідача надіслав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №7/з, в якій він на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України просив заборгованість ТзОВ ОСОБА_2 Україна перед ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" за договорами купівлі продажу ячменю №1122А та №1122Б від 30.05.2014 року в розмірі 1 272 074,28 грн. вважати погашеною повністю шляхом її зарахування як часткової оплати боргу ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" за договором поставки №1122 від 14.03.2014 року.

Факт надіслання цієї заяви ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" підтверджується поштовою квитанцією №2 від 13.01.2015 р. та описом вкладення у цінний лист, наявними в матеріалах справи.

Проведення цієї операції по бухгалтерському обліку ТзОВ ОСОБА_2 Україна підтверджується випискою з журналу - ордера ТзОВ ОСОБА_2 Україна і відомостей по рахунку 361 Розрахунки з вітчизняними покупцями за 01.01.2014 р.-30.11.2014 р., випискою з журналу - ордера ТзОВ ОСОБА_2 Україна і відомостей по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками за 01.01.2014р.-30.11.2014р.

Оскільки відповідач, не оплатив у повному обсязі вартість переданого позивачем товару, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з відповідача 746 740,54 грн. заборгованості за договором поставки № 1122 від 14.03.2014р., 45 663,69 грн. пені за період з 01.11.2014р. по 20.01.2015р., 4 971,45 грн. процентів річних за період з 01.11.2014р. по 20.01.2015р., 36 590,28 грн. збитків, завданих інфляцією, за період листопад грудень 2014р.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарські зобов'язання згідно положень ст.173 Господарського кодексу України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Спірні правовідносини випливають з договору постачання товару.

В силу ч.1, ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Таким чином, належним виконанням спірного договору від 14 березня 2014 року № 1122 є своєчасна та у повному обсязі оплата відповідачем товару - узгодженої кількості товару за встановленою ціною. Ураховуючи положення ст.ст.527, 610 ЦК України відповідачем зобовязання належним чином не виконано.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що публічним акціонерним товариством Славутський солодовий завод як первісним боржником, товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна як новим боржником та дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" як "Господарством" укладено договір про переведення боргу № 3ПБ.

Згідно з п.1.1. договору № 3ПБ ПАТ Славутський солодовий завод переводить свій борг (обов'язки) з оплати господарству вартості ячменю пивоварного на загальну суму 1 183 432,82 грн., отриманого на підставі наступних документів: договору купівлі-продажу №1122 2кл від 03.09.2014 р., видатковими накладними №376 від 06.09.2014р., №377 від 08.09.2014р., та зобов'язується сплатити ТзОВ ОСОБА_2 Україна за прийняття боргу визначену цим договором плату, а ТзОВ ОСОБА_2 Україна заміняє ТзОВ Славутський солодовий завод у зобов'язанні, що виникає із зазначеного вище правочину / договору поставки, і приймає на себе обов'язки ТзОВ Славутський солодовий завод за основним договором.

У відповідності із ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Враховуючи зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог на суми 1 183 432,82 грн. і 1 272 074.28 грн., заборгованість відповідача перед позивачем за переданий на підставі договору поставки №1122 від 14.03.2014 року товар на час розгляду справи становить 746 740,54 грн..

Крім того, 03.11.2014р. представниками сторін було підписано та скріплено печатками акт звірки взаєморозрахунків №2734, згідно з яким відповідач визнав факт наявності у нього заборгованості перед позивачем в розмірі 746 740,54 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості склала 746 740,54 грн., яка й заявлена позивачем до стягнення при подачі позову до суду.

Оскільки заявлена позивачем сума стягнення, відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить положенням договору, вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Волинської області в даній справі щодо задоволення позову та стягнення заборгованості з відповідача у сумі 746 740,54 грн.

Крім суми основного боргу позивачем пред'явлено до стягнення з відповідача 45 663,69 грн. пені.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно п.11 договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Враховуючи умови договору та наявність заборгованості відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правомірним є нарахування пені в сумі 45 663,69 грн.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України заявив також до стягнення 3% річних у розмірі 4 971,45 грн. та втрат від інфляції в розмірі 36 590,28 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведений позивачем уточнений розрахунок 3% річних та інфляційних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правомірним є нарахування 3% річних в сумі 4 971,45 грн. та втрат від інфляції в розмірі 36 590,28 грн.

Доводи апелянта стосовно того, що розмір заборгованості не відповідає наявному сальдо у взаємних розрахунках сторін, колегія суддів оцінює критично, оскільки 03.11.2014 р. представники сторін підписали та скріпили печатками акт звірки взаєморозрахунків №2734, згідно з яким відповідач визнав факт наявності у нього заборгованості перед позивачем в розмірі 746 740,54 грн.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги дочірнього підприємства Агрофірма Луга-Нова приватного підприємства Універсам суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства Агрофірма Луга-Нова приватного підприємства Універсам на рішення господарського суду Волинської області від 15.07.15 р. у справі № 903/52/15 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Справу №903/52/15 повернути до господарського суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.