КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р. Справа№ 910/8638/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Верховця А.А.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря Карпюк О.С.,

представника відповідача - Сергійчука А.О. (дов. від 11.08.2015),

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ті Фінанс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015

у справі № 910/8638/15-г (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ті Фінанс"

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3

про захист виключного авторського права на самостійні частини аудіовізуального твору, стягнення 36540,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у справі № 910/8638/15-г позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 12180,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав та 609,00 грн. витрат по сплаті судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 15.06.2015 у справі № 910/8638/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ті Фінанс" прийнято до провадження.

Відповідно до розпорядження заступника Голови суду від 25.08.2015 склад суду було змінено, доручено здійснення апеляційного провадження у даній справі колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сотніков С.В., судді: Верховець А.А., Гарник Л.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Позивач не скористався процесуальним правом на участь у судовому засіданні свого представника під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення.

Статтею 435 ЦК України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Слід зазначити, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав відповідачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору від 12.11.2010 № 1007/19, який укладений позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю "Студія "АНИМАККОРД", позивач набув виключне право на аудіовізуальний твір - серіал "Маша і Мєдвєдь" (серії 9-12 "День варенья", "Праздник на льду, "Первый раз в первуй класс", "Граница на замке").

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Як підтверджується матеріалами справи, 27.12.2013 та 11.01.2014 на належному ТОВ "Ай Ті Фінанс" платіжному терміналі "24 non stop" з надання послуг на переказ грошових коштів, що розташований за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, зупинка "Одеський ринок", здійснювався публічний показ аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь", а саме серії "Граница на замке".

Фактичні обставини публічного сповіщення аудіовізуального твору підтверджується відеофіксацією (відеозаписом).

При дослідженні вказаного відеозапису, колегією суддів встановлено, що на одному з моніторів платіжного терміналу "24 non stop", що розташований за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, зупинка "Одеський ринок", із використанням якого відповідач здійснює свою господарську діяльність з надання послуг на переказ коштів, було здійснено публічне сповіщення частини серії "Граница на замке" аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь".

В судовому засіданні представник відповідача також підтвердив встановлені вище обставини публічного сповіщення аудіовізуального твору, виключні майнові права на який належать позивачу.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження правомірного використання аудіовізуального твору (серії "Граница на замке" мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь") відповідач суду не надав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно використовував об'єкт авторського права, виключні майнові права на які належать позивачу, шляхом публічного сповіщення аудіовізуального твору - серії "Граница на замке" мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь".

У пункті "г" частини першої статті 52 Закону встановлено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" частини другої вказаної статті передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Позивач визначив компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат в сумі 36540,00 грн. з огляду на висновок експертного дослідження об'єктів інтелектуальної власності № 4804, складеного експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання на вказаний експертний висновок з метою визначення розміру компенсації, оскільки він складений з метою визначення розміру збитків (упущеної вигоди), завданих позивачеві внаслідок публічного сповіщення серії аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь" в торгівельному закладі площею понад 1000 кв. м, в той час як відповідач вчинив порушення авторських прав на зупинці громадського транспорту з використанням монітору невеликого розміру, а позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення компенсації у зв'язку з неправомірним використанням об'єкту авторського права.

У підпункті 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" наведено, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

У пункті 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2013 та 11.01.2014 відповідач надав послуги за допомогою терміналу самообслуговування № 14164 на загальну суму 408,00 грн., з яких прибуток склав 29,22 грн.

Тобто, подані докази свідчать про незначні доходи відповідача внаслідок неправомірного використання об'єкту авторського права, належного позивачеві.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про достатнє та співрозмірне застосування відповідальності до відповідача шляхом стягнення компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат в сумі 12180,00 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ті Фінанс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у справі № 910/8638/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді А.А. Верховець

Л.Л. Гарник