РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015Справа №910/15547/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Тіп-5"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РБУ-1"

про стягнення 368 364,52 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: Лойфер А.Е. за дов.

Від відповідача: Ляховенко Д.В. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про стягнення з відповідача суми 368 364,52 грн., з яких: 174 651,64 грн. заборгованість за договором поставки № 17-06/14 від 17.06.2014, 142 259,26 грн. втрат від інфляції, 6 495,42 грн. 3% річних, 44 958,20 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою суду від 19.06.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.07.2015.

У судове засідання 14.07.2015 з'явився уповноважений представник позивача, 14.07.15 р. через канцелярію суду подав документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про витребування доказів, а саме - витребувати у відповідача оригінали (для огляду в судовому засіданні) та копії (для долучення до матеріалів справи) договору поставки № 17-06/14 від 17.06.2014, додатків до цього договору, видаткових накладних про поставку товарів за цим договором, у задоволенні клопотання відмовлено у зв'язку з необгрунтованістю.

Ухвалою суду від 14.07.2015 розгляд справи відкладено на 18.08.2015.

17.08.2015 через канцелярію суду відповідач подав документи та відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що за умовами договору, розрахунки за отриману продукцію здійснюються на підставі рахунків-фактури, в яких вказується поточний рахунок для перерахування коштів, проте відповідач вказані рахунки на оплату не отримував, у зв'язку з вказаними обставинами мав місце випадок, коли відповідач перерахував кошти на рахунок банку, що визнаний банкрутом. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

У засіданні суду 18.08.2015 судом оголошувалась перерва до 01.09.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2014 між позивачем (постачальник) та відповідачем був укладений договір поставки № 17-06/14, відповідно до якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця продукцію сантехнічного та теплотехнічного призначення, а покупець - прийняти продукцію від постачальника та оплатити її загальну вартість на умовах та у порядку, передбачених цим договором.

У позовній заяві позивач вказує, що ним були виконані зобов'язання по договору щодо поставки обумовленого у Специфікаціях товару, остання партія товару відвантажена за видатковими накладними № РН-0000367 від 20.10.2014, № РН-0000368 від 20.10.2014, проте відповідач свої зобов'язання щодо його оплати не здійснив, у зв'язку з чим у нього виник борг на суму 474 651,64 грн., який станом на 14.04.2015 погашено частково, залишок боргу становить 174 651,64 грн., які просить стягнути з відповідача на підставі ст.ст. 193, 530 ЦК України, за прострочення оплати нараховує 142 259,26 грн. втрат від інфляції, 6 495,42 грн. 3% річних, 44 958,20 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному випадку це стосувалось позивача який мав довести факт належного виконання та поставки товару на спірну суму у порядку та на умовах, визначених договором, відповідачу та наявність зобов'язання відповідача щодо їх оплати.

В якості доказів поставки товару та наявності боргу відповідача позивачем надано копії договору поставки № 17-06/14 від 17.06.2014, копії видаткових накладних № РН-0000367 від 20.10.2014 на суму 48 267,65 грн., № РН-0000368 від 20.10.2014 на суму 40 993,80 грн. та акт звірки взаєморозрахунків станом на 14.04.2015 на суму 174 651,64 грн., які в розумінні ст. 33 ГПК України не є належними доказами у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.3.5 договору, на кожну партію продукції постачальник в обов'язковому порядку надає покупцю наступні документи: видаткову накладну, податкову накладну, сертифікат якості, технічні паспорти, свідоцтво на виготовлення елементів трубопроводу, додатковий рахунок-фактуру.

Згідно п.3.6 договору визначено, що факт передачі продукції за договором посвідчується підписаним покупцем видаткової накладної постачальника.

Надані позивачем видаткові накладні № РН-0000367 від 20.10.2014 на суму 48 267,65 грн., № РН-0000368 від 20.10.2014 на суму 40 993,80 грн. не підтверджують факту поставки відповідачу товару по договору поставки № 17-06/14, оскільки не містять жодних посилань на договір, а лише зазначення рахунків-фактур №СФ-806 від 17.06.2014, № СФ-807 від 17.06.2014., які у матеріалах справи також відсутні.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що оплата продукції покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок чи в касу постачальника на підставі виставлених ним рахунків-фактур на кожну окрему партію продукції.

Розрахунки між сторонами здійснюються покупцем на умовах зазначених у Специфікації протягом 3 банківських днів з моменту одержання покупцем рахунку-фактури. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. (пп.5.2-5.3).

Доказів виставлення відповідачу рахунків-фактур на оплату товару на заявлену суму та їх отримання останнім, у зв'язку з чим у покупця виникає обов'язок щодо здійснення розрахунків відповідно до п.5.2 договору, суду не надано.

Надана позивачем копія Акту звірки взаєморозрахунків станом на 14.04.2015 між ТОВ «РБУ-1» та ТОВ «Сервіс ТІП», відповідно до якого борг відповідача становить 174 651,64 грн. не містить інформації щодо осіб, які його склали та підписали від імені позивача та відповідача, без будь-яких посилань на договір поставки № 17-06/14, зазначення видаткових накладних, тобто не підтверджує проведення господарських операцій між сторонами саме на підставі правочину, що є предметом даного спору.

Крім того, оригіналів вказаних документів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, суду, у т.ч. для огляду, також не надано.

Таким чином, позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження того, що ним було здійснено поставку товару по договору на спірну суму, що було б підставою для виникнення обов'язку у відповідача щодо його оплати та сплати втрат від інфляції, 3% річних, процентів за користування чужими грошовими коштами за прострочення виконання зобов'язання.

З наданих відповідачем до відзиву копій платіжних доручень вбачається, що ним здійснювалась оплата рахунку № СФ 807 від 17.06.2015 в значно більшій сумі, ніж вказано у видатковій накладній № РН 0000368 від 20.10.2014, крім того здійснювались перерахування по іншому рахунку.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та не доведеністю.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим, підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,34, 49, 82-85 ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.М.Ярмак