ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа № 917/558/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Плужник О.В. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Гуртова Т.І.

1-го відповідача - Поліщук К.В.

2-го відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "ПУМБ", м. Київ (вх. №3657 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 04.06.15 року у справі №917/558/15

за позовом Приватного багатопрофільного підприємства "Фенікс-Плюс", м. Полтава

до 1. ПАТ "Перший Український міжнародний банк", м. Київ

2. Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина", с. Попівка

про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ПБП "Фенікс-Плюс" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання договору поруки від 18.04.2013р. №DNI-22-483/13 та додаткові угоди до нього, укладені між ПАТ "Перший український міжнародний банк" та Приватним багатопрофільним підприємством "Фенікс-Плюс" припиненими.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.06.2015 року по справі №917/558/15 (суддя Кльопов І.Г.) позов задоволено.

Визнано договір поруки від 18.04.2013 року №DNI-22-483/13, укладений між ПАТ ПУМБ" та ПБП "Фенікс-Плюс" припиненим. Стягнуто в рівних частинах з ПАТ "ПУМБ" та ПОСП "Батьківщина" 1218,00 грн. судового збору.

1-й відповідач, ПАТ "Перший Український міжнародний банк", не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 04.06.2015 року по справі №917/558/15 та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, надав відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2-й відповідач (ПОСП "Батьківщина") свого представника в засідання не направив, надав відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До початку судового засідання представником позивача заявлене клопотання про витребування у 1-го відповідача оригіналу рішення №08/04/2013-01 від 08 квітня 2013 року, де власник Приватно-орендного сільськогосподарського товариства "Батьківщина" в особі Директора Харченка Романа Миколайовича вирішив "у зв'язку з необхідністю звернутися до ПАТ "ПУМБ" з клопотанням про надання кредиту у вигляді кредитної лінії в сумі 5 500 000,00 доларів США...", посилаючись на те, що копія Рішення, котра знаходиться в матеріалах справи є незавіреною, а, отже, не відповідає вимогам статті 36 ГПУ України, відповідно до якої письмові докази надаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Судова колегія розглянула клопотання представника позивача і враховуючи на те, що таке клопотання не заявлялось при розгляді справи судом першої інстанції, представник 1-го відповідача в засіданні судової колегії надав для огляду оригінал рішення №08/04/2013-01 від 08 квітня 2013 року, що підписане та скріплено печаткою позивача. Копія рішення № 08/04/2013-01 від 08 квітня 2013 року, що знаходиться в матеріалах справи ідентична оригіналу рішення. Тому, судова колегія вважає, що заявлене клопотання позивача щодо витребування у 1-го відповідача документу, котрий складений самим позивачем, підписаний та кріплений його печаткою, спрямоване на штучне затягування судового процесу і задоволенню не підлягає.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 квітня 2013 року між Приватним орендним сільськогосподарським підприємством "Батьківщина" та Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" був укладений Кредитний договір № №DNI-22-482/13.

Відповідно до умов, передбачених п. 1.1. цього договору, Банк (Відповідач-1) зобов'язується надати Позичальнику (Відповідач-2) кредит у розмірі 5 500 000,00 (п'ять мільйонів п'ятсот тисяч) доларів США, а Позичальник зобов'язується прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити Плату за Кредит та повернути Банку Кредит в повному обсязі та у строки, обумовлені цим Договором.

Відповідно до умов договору: Кредит надається Позичальнику (Відповідач-2) у вигляді поновлюваної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування відповідно: - у перший рік кредитування період дії ліміту кредитної лінії починається з дня укладення Договору по 15.04.2014р. - у другий рік кредитування (у випадку відновлення ліміту кредитування) період дії ліміту кредитної лінії починається з 16.04.2014р. по 13.04.2015р. - у третій рік кредитування (у випадку відновлення ліміту кредитування) період дії ліміту кредитної лінії починається з 14.04.2015р. по 10.03.2015р., що визначено п. 1.2. Договору.

Договір укладено під відкладальною умовою. Обов'язок Банку надати Кредит (його частину встановленого ліміту) Позичальнику виникає виключно з моменту настання всіх нижче наведених умов, а також всіх умов, необхідних для виконання Банком Заяви на отримання кредитних коштів (п.п. 3.1., 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3.):

1. Надання Позичальником Банку нотаріально посвідчених копій установчих документів Позичальника, всіх внутрішніх положень, що визначають повноваження органів управління Позичальника (в редакції, що діє на дату такого надання), Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців Позичальника та довідки органів статистики про присвоєння позичальнику ідентифікаційного та інших статистичних кодів.

2. Надання Позичальнику Банку належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують повноваження особи, яка підписує цей Договір та Угоди про забезпечення, діяти від імені відповідної сторони таких угод, а також документів, що підтверджують згоду відповідних органів управління Позичальника/іншої особи, яка є стороною Угод про забезпечення (згідно їх компетенції) на укладення цього Договору та Угод про забезпечення, якщо така згода відповідно до установчих документів Позичальника/іншої особи повинна бути надана такими органами до укладення цього Договору та Угод про забезпечення.

Надання Позичальником Банку всіх дозволів, ліцензій, свідоцтв, сертифікатів та інших документів, наявність яких у Позичальника вимагає згідно чинного законодавства України для провадження діяльності, що кредитується за цим Договором.

Позичальник зобов'язаний повернути Кредит частинами в розмірах та строки (п. 6.1.): в перший рік кредитування - з 11.10.2013 р. по 11.03.2014 р.; в другий рік кредитування (у випадку відновлення ліміту кредитування) - з 11.10.2014 р. по 11.03.2015 р.; в третій рік кредитування (у випадку відновлення ліміту кредитування) - з 11.10.2015 р. по 11.03.2016 р.

Проценти за користування Кредитом нараховуються Банком за ставкою у розмірі 10,3% (десять цілих три десятих процентів) річних (із розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік) (п.7.2.1.).

Проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування кредитом (п.7.2.3.).

Відповідно до п. 13.1. Договору цей договір може бути змінено або доповнено за взаємною згодою сторін.

Зміни і доповнення до цього Договору оформлюються в письмовій формі додатковими угодами до цього Договору або шляхом викладення цього Договору у новій редакції. Всі додаткові угоди щодо внесення змін та доповнень до цього Договору складають його невід'ємну частину (п.13.2.).

З метою забезпечення виконання зобов'язань Відповідача-2 перед Відповідачем-1 за Кредитним договором, між ПАТ "Перший Український міжнародний банк" та Приватним багатопрофільним підприємством "Фенікс-Плюс" (Позивач), був укладений Договір поруки № БМ-22-483/13 від 18.04.2013р. (надалі - Договір поруки) із змінами та доповненнями до нього, внесеними Додатковими угодами №1 від 11.12.2013, №2 від 07.05.2014, відповідно до яких ПБП "Фенікс-Плюс" поручилось перед Відповідачем-1 за виконання Відповідачем-2 зобов'язань, передбачених Кредитним договором.

Договір поруки та Додаткові угоди підписані та скріплені печатками Позивача та Відповідача-1, а отже є укладеними.

Вище зазначені договори недійсними в судовому порядку не визнавалися, їх недійсність прямо не встановлена законом, а відтак вони є правомірними правочинами в силу презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 Цивільного кодексу України, та обов'язковим для виконання сторонами в силу ст. 629 Цивільного кодексу України.

Згідно з умовами Договору поруки Поручитель (Позивач) поручається та відповідає за виконання Боржником Зобов'язань в повному обсязі, в тому ж самому обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісії, неустойки, витрат Кредитора тощо (п.п. 1.1., 1.2. Договору поруки).

Відповідно до п. 3.3 ст. З Договору поруки Поручитель (Позивач) зобов'язаний виконати пред'явлену йому вимогу Кредитора в валюті зобов'язання в повному обсязі в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання такої вимоги. У разі порушення Поручителем строку виконання вимоги Кредитора, Поручитель повинен сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Підпунктом 5.1.1. п. 5.1. Договору поруки Позивач надав Відповідачу-1 гарантії та запевнення щодо "Поручитель повністю ознайомився з Договором, з якого випливає Зобов'язання, виконання якого забезпечено порукою за цим Договором, всі умови цього Договору йому зрозумілі".

Пунктом 6.1. Договору поруки Сторони погодили, що Порука за договором припиняється, якщо протягом трьох років з дня настання строку повернення Кредиту в повному обсязі, встановленого п. 2.1.1 цього Договору, Кредитор не пред'явить до Поручителя вимоги або позову, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що Договір поруки, укладений між Відповідачем-1 та Позивачем, є припиненим з посиланням на ч. 1 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Обгрунтовуючи свій висновок суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що зміни, які були внесені до основного зобов'язання Додатковою угодою № 1 від 11.10.2013 до Кредитного договору, Позивач, як Поручитель, не погоджував. Положення Кредитного договору в редакції додаткової угоди №1 від 11.10.2013 проіснували з 11.10.2013 р. по 11.12.2013 р. За цей період здійснювалось нарахування процентів, які збільшили обсяг відповідальності поручителя без його згоди.

Судова колегія не може погодитись з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як правомірно зазначив апелянт у своїй скарзі, що також підтверджено наданими доказами, умовами Договору поруки передбачено: Поручитель поручається та відповідає за виконання Боржником Зобов'язань в повному обсязі, Поручитель відповідає в тому ж самому обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісії, неустойки, витрат Кредитора тощо. У разі порушення Боржником Зобов'язань, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Кредитора вимагати виконання Зобов'язань в повному обсязі як від Боржника і Поручителя разом, так і від кожного з них окремо (п.п. 1.1.- 1.3. Договору поруки).

Відповідно до пункту 2.2. Договору поруки у разі внесення змін до договору, з якого випливає зобов'язання, що мають наслідком збільшення обсягу відповідальності Поручителя, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Боржником Зобов'язання в розрізі таких змін за умови, якщо Поручитель письмово погодив такі зміни.

Пунктом 2.3. Договору поруки визначено, що будь-які інші зміни у зобов'язанні, які не пов'язані із збільшенням обсягу відповідальності Поручителя за цим договором, жодним чином не впливають на обов'язки Поручителя за цим Договором і не потребують його згоди.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" від 24.11.2014 р., збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, тощо. Господарські суди мають враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковою угодою №1 від 11.10.2013 р. до Кредитного договору №БМ-22-482-13 від 18.04.2013 р. (далі - додаткова угода № 1) змінено графік повернення кредиту в перший рік кредитування. При цьому, кінцевий строк повернення кредиту залишився незмінним - 11.03.2014 р. Додатковою угодою № 1 до Договору поруки Поручителем погоджений графік повернення кредиту, строк повернення якого становить з 11.10.2013 р. по 11.03.2016 р. Означена додаткова угода є письмовим погодженням змін, внесених до Кредитного договору.

Таким чином, зміна розміру процентної ставки за кредитним договором шляхом укладання додаткової угоди до кредитного договору у даному конкретному випадку не є підставою для визнання договору поруки припиненим, оскільки Поручитель письмово погодив такі зміни шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, тобто здійснив наступне схвалення правочину.

Судом першої інстанції не враховано той факт, що 11.12.2013р. між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 укладено додаткову угоду № 2 від 11.12.2013р. до Кредитного договору № БМ-22-482-13 від 18.04.2013р., відповідно до якої змінено графік повернення кредиту, що застосовується у випадку прийняття Кредитором рішення про продовження кредитування на наступний період користування кредитом, відповідно до умов договору (п. 6.1. Кредитного договору) та внесено зміни до статті 7 (п.п. 7.2.1.1. - 7.2.1.3.) щодо процентів за користування Кредитом (в графік повернення кредиту зазначено початок повернення кредиту починаючи з 11.10.2014 р.).

Також, суд першої інстанції не врахував той факт, що вищевказані зміни до Кредитного договору були погоджені з Позивачем шляхом підписання між останнім та Відповідачем-1 додаткової угоди №1 від 11.12.2013 р. до Договору поруки, а в подальшому і додаткової угоди №2 від 07.05.2014 р. до Договору поруки.

Умовами Договору поруки передбачено, що Поручитель поручається та відповідає за виконання Боржником Зобов'язань в повному обсязі, Поручитель відповідає в тому ж самому обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісії, неустойки, витрат Кредитора тощо. Тобто, Поручитель (Позивач) поручився за невиконання Позичальником (Відповідачем-2) всіх його зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, як тих що існують, так і тих, які можуть виникнути у майбутньому, тому відсутні правові підстави для припинення зобов'язань по Договору поруки. (Вищевказана правова позиція визначена в постанові Вищого господарського суду України від 30.10.2012 № 5020-1253/2011).

Крім того, суд першої інстанції не прийняв, як преюдиціальний факт, який не потребує доказування, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2015 р. по справі №904/10253/14 (залишене без мін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 р. по вищевказаній справі), яким призначено до солідарного стягнення з ПОСП "Батьківщина", ТОВ "Луксор-УТР", ТОВ "Агро-Шлях" та ПБП "Фенікс-Плюс" на користь ПАТ "Перший Український міжнародний банк" заборгованість за Кредитним договором №Б№22-482/13 від 18.04.2013 року, Договором поруки №ВИІ-22-488/13 від 18.04.2013 року, Договором поруки №ОМ-22-489/13-П від 07.05.2013 року та Договором поруки №0№-22-483/13 від 18.04.2013 року в розмірі 4 937 162,71 доларів США - заборгованості за сумою кредиту, 132 236,42 доларів США - відсотків за користування кредитом, 1 934 473 грн. 05 коп. - пені.

Позовні вимоги в даній справі були обґрунтовані неналежним виконанням ПОСП "Батьківщина" умов Кредитного договору №Б№-22-482/13 від 18.04.2013 року та неналежним виконанням ТОВ "Луксор-УТР", ТОВ "Агро-Шлях", ПБП "Фенікс-Плюс" умов Договорів поруки №БШ-22-488/13 від 18.04.2013р., №БШ-22-489/13-П від 07.05.2014 року, №БШ-22-483/13 від 18.04.2013 року. Розмір відсотків за користування кредитом було розраховано та стягнуто за період з 11.07.2014 року по 21.12.2014 року.

При розгляді вищевказаної справи судами першої та апеляційної інстанцій були досліджені: первинна документація, оригінали кредитних договорів та договорів поруки з усіма додатковими угодами, встановлювались розміри заборгованості по кредитному договору, по відсоткам за користування кредитними коштами та розраховувався розмір пені, розглядались обставини справи щодо припинення Договору поруки ПБП "Фенікс-Плюс" на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Отже, факт нарахування Відповідачем-1 відсотків за користування кредитом саме за період з 11.07.2014 р. по 21.12.2014 р. (без урахування періоду з 11.10.2013 р. по 11.12.2013 р.) доведено судом в справі №904/10253/14 та відповідно до приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають встановленню знову.

Висновок суду щодо того, що в період з 11.10.2013 р. по 11.12.2013 р. здійснювалось нарахування процентів, які збільшили обсяг відповідальності Поручителя, не відповідають фактичним обставинам справи.

Статтею 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, статтею 559 ЦК України передбачено виключний перелік підстав припинення поруки.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи викладене, укладення додаткової угоди №1 від 11.10.2013 р. до Кредитного договору №Б№ -22-482-13 від 18.04.2013 р., жодним чином не вплинуло на права та обов'язки (збільшення обсягу відповідальності) Позивача за Договором поруки, оскільки пункти, які було змінено вищевказаною угодою 11.12.2013 р. викладено в новій редакції в додатковій угоді №2 від 11.12.2013 р. до Кредитного договору, відповідно до якої змінено графік повернення кредиту, що застосовується у випадку прийняття Кредитором рішення про продовження кредитування на наступний період користування кредитом, відповідно до умов договору (п. 6.1. Кредитного договору) та внесено зміни до статті 7 (п.п. 7.2.1.1. - 7.2.1.3.) щодо процентів за користування Кредитом.

Відтак, суд першої інстанції, вирішуючи спір, обґрунтований приписами ст. 559 ЦК України, був зобов'язаний дослідити належним чином та достовірно встановити наявність/відсутність згоди Поручителя (Позивача) на укладення додаткових угод до Кредитного договору, яка (згода) може бути виражена не обов'язково в окремому документі, а, можливо, передбачена в самому договорі поруки, на припиненні якого наполягає Позивач (вищевказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України №14/124 від 30.03.2011).

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що зміни до Кредитного договору були погоджені з Позивачем (Поручителем) відповідно до чинного законодавства та умов згаданого Договору поруки, шляхом підписання між Позивачем та Відповідачем-1 додаткової угоди №1 від 11.12.2013 р. та додаткової угоди №2 від 07.05.2014 р. до Договору поруки, а судом першої інстанції при винесенні рішення не взято до уваги дані обставини, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 04.06.2015 року по справі №917/558/15 прийнято без урахування фактичних обставин справи та діючого законодавства, тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ст.ст. 104-105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити. Рішення господарського суду Полтавської області від 04.06.2015 року по справі №917/558/15 скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Стягнути з Приватного багатопрофільного підприємства "Фенікс-Плюс" (вул. Миру, 3, м. Полтава, 36022, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, ) 609,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Наказ доручити видати господарському суду Полтавської області.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02.09.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Плужник О.В.

Суддя Барбашова С.В.