донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

31.08.2015 справа №908/2022/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи:Бойченка К.І. Стойка О.В., Чернота Л.Ф. Лагода С.О. - за довіреністю; Репело Д.М. - за довіреністю; Клівасов А.О. - за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна вагонна компанія", м. Київ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від09.06.2015р. (підписано 15.06.2015р.)
у справі№ 908/2022/15-г (суддя Гандюкова Л.П.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна вагонна компанія", м. Київ
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаДержавного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс", м. Дніпропетровськ
простягнення суми 233 563 грн. 58 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна вагонна компанія" (далі - ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія", позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця" (далі - ДП "Донецька залізниця", відповідач) 233 563 грн. 58 коп. неправомірно списаних грошових коштів з особового рахунку позивача.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.06.2015 року по справі №908/2022 /15-г в позові відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія" є неналежним позивачем.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія" звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що суд першої інстанції не повністю з'ясував обставини, які мають значення по справі та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до невірного прийняття рішення по справі.

Апелянт зазначає, що Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс" (далі - ПрАТ "Укренерготранс", третя особа), відповідно до договору комісії №20/12-К-2010-СВ від 20.12.2010 року (далі - Договір комісії) укладеного з ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія" фактично є посередником у відносинах між ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія" та ДП "Донецька залізниця" та не є кінцевим споживачем послуг, які надаються ДП "Донецька залізниця", а саме послуг з перевезення вантажів, та, що понесені ПрАТ "Укренерготранс" при виконанні умов Договору комісії, в тому числі витрати по відшкодуванню неправомірно списаних відповідачем грошових коштів з особового рахунку ПрАТ "Укренерготранс" по ДП "Донецька залізниця": збір за зберігання вагонів на коліях загального користування, плата за користування вагонами були фактично понесені ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія", так як ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія" відшкодував ці витрати ПрАТ "Укренерготранс".

Позивач посилається на те, що відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 «Про затвердження Правил розрахунків за перевезення вантажів» (із змінами та доповненнями) та Наказу Міністерства транспорту України від 25.02.1999 p. №113 «Про затвердження Правил користування вагонами і контейнерами», накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника. У разі незгоди платника з підставами або розміром нарахування він має право звернутися з претензією та/або позовом до залізниці з вимогою повернути у встановленому Статутом порядку на особовий рахунок зайва нараховану суму. Однак, якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що провадить розрахунки.

Про необхідність додержання встановленого порядку надання для розгляду та підписання розрахункових документів також зазначається в абз. 5 п. 5.1 Роз'яснень Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», де зазначено, що перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника.

Накопичувальна картка №29090025 від 29.09.2014 року для розгляду та підписання на адресу ПрАТ "Укренерготранс" від ДП "Донецька залізниця" не надавались.

Тобто, на думку позивача, нарахування та списання збору за зберігання завантажених вагонів та плати за користування за вагонів з платника ПрАТ "Укренерготранс" було здійснено безпідставно, та з грубим порушенням встановлених чинним законодавством України правил.

Розпорядженням Секретаря палати Донецького апеляційного господарського суду № 04-08/472/15 від 31.08.2015р. змінено склад судової колегії, суддю Татенко В.М. змінено на суддю Стойка О.В.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно до ч.2 ст.99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення, аналогійні викладеним.

Представник третьої особи в судовому засіданні надав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимови ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія" задовольнити повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційної господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено місцевим господарським судом, між ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія" (комітент) та ПрАТ "Укренерготранс" (комісіонер) укладено договір комісії № 20/12-К-2010-СВ від 20.12.10р. (далі - Договір комісії), відповідно до якого комісіонер зобов'язався за дорученням комітента за плату вчинити правочини, зумовлені цим договором та перелічені у п. 2.1, від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з п. 3.3 Договору комісії при виконанні доручень за цим договором комітент відшкодовує понесені комісіонером в його інтересах витрати, які пов'язані із: здійсненням провізних платежів залізницям за послуги з організації перевезення порожніх приватних вагонів; сплатою банківських витрат, пов'язаних з переказом комісіонером комітенту іноземної валюти; іншими попередньо погодженими з комітентом витратами, пов'язаними з виконанням комісіонером доручення за цим договором. Вказані витрати комісіонера утримуються комісіонером із сум, одержаних при виконанні доручення за цим договором, в ході виконання доручення. Доручення вважаються виконаними з моменту затвердження комітентом зазначеного у п. 5.1 цього Договору звіту комісіонера.

Відповідно до п. 10.1, Договір комісії діє до 31.12.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2014 р., на підставі договору комісії № 20/12-К-2010-СВ ПрАТ "Укренерготранс" за залізничними накладними № 45544053, 45544061 та №45544087 організовано відправлення 56 порожніх вагонів на ст. Комунарськ Донецької залізниці. Господарським судом Запорізької області встановлено, що 42 із цих вагонів є власністю ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія".

Згідно з конвенційною забороною № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 р. заступника генерального директора Укрзалізниці на підставі ст. 29 Статуту залізниць України введено заборону перевезень, зокрема, по станції Комунарськ Донецької залізниці для всіх відправлень та всіх одержувачів; дія заборони з 28.07.2014 р. до відміни.

Листом № 3.4-523 від 11.08.14 р. ПрАТ "Укренерготранс" звернулося до ДП "Донецька залізниця" щодо організації переадресування 56 порожніх власних на піввагонів, зокрема, власності позивача, слідуючих на станцію Комунарськ Донецької залізниці зі станції Дніпродзержинськ. Переадресування просив здійснити по станції Демурене Донецької залізниці по старим документам на нову станцію Терни Приднівпровської залізниці в адресу нового одержувача. Зазначено, що оплату збору за переадресування порожніх власних вагонів та добір тарифу по переадресуванню гарантує по станції Демурене Донецької залізниці зі свого особистого рахунку № 9101601.

29.09.2014 р. ДП "Донецька залізниця" з особового рахунку ПрАТ "Укренерготранс" № 9101601 по накопичувальній картці № 29090025 було додатково безпідставно списані:

- збір за зберігання 56 вагонів на коліях загального користування у розмірі 8 141 грн. 28 коп., у тому числі за зберігання 42 вагонів власності позивача 6 105 грн. 96 коп.

- плата за користування 56 вагонами у розмірі 2 592 515 грн. 10 коп., у тому числі за 42 вагони власності позивача у розмірі 188 291 грн. 04 коп.

- телеграфний збір за повідомлення залізниці на прохання вантажовідправника у розмірі 319 грн.10 коп.у тому числі за вагони власності позивача у розмірі 239 грн. 32 коп.

30.09.2014 р. між позивачем та ПрАТ "Укренерготранс" був підписаний звіт № 18 по договору комісії № 20/12-К-2010-СВ від 20.12.2010 р. Згідно з даним звітом відповідно до умов п. 3.3 договору сума витрат, понесений комісіонером у результаті виконання доручення, які належать відшкодуванню складає: 1 522 804 грн. 88 коп., а саме: відправка порожніх вагонів 433 791 грн. 80 коп. та 1 306 815, грн. 70 коп. У додатках № 1-18 до звіту визначено перелік послуг. Зокрема, в додатку № 18 зазначено по ст. Демурине Донецької залізниці 29.09.2014 р.: плата за користування вагонами 225 949 грн. 25 коп. (188 291 грн. 04 коп. без ПДВ), повідомлення залізниці 287 грн. 18 коп. (239 грн. 32 коп. без ПДВ), збір за зберігання вантажу 7 327 грн. 15 коп. (6 105 грн. 96 коп. без ПДВ). ПрАТ "Укренерготранс" перерахував ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія" суму 200 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8441 від 20.10.2014 р., із призначенням платежу: оплата за користування вагонами третіми особами по дог. №20/12-к-2010-св від 20.12.2010 р., у т.ч. ПДВ 20% = 33 333грн. 33 коп.

ПрАТ "Укренерготранс" 09.10.2014 р. за вих. № 3.5-1275 та позивач 24.02.2015 р. за вих. № 069 направили відповідачу претензії, згідно з якими вимагали повернення надмірно нарахованих та безакцептно стягнутих грошових коштів. Претензії з боку відповідача залишились без відповіді та задоволення.

Судом встановлено, що позивач не перебував з відповідачем у зобов'язальних відносинах під час розгляду спору жодною із сторін не надано доказів укладання договору між позивачем та відповідачем.

Згідно статті 29 Статуту залізниць України (далі - Статут) Укрзалізниця має право запроваджувати тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.

Враховуючи порушення поїзного руху бойовими діями, Укрзалізниця скористалась наданим їй правом на введення тимчасового обмеження щодо перевезень на деяких станціях, у тому числі і для станції Комунарськ розпорядженням від 28.07.2014р. № ЦЗМ-14 1263, яке діє і на теперішній час.

Відповідно до статті 44 Статуту залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення, з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

В усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку заміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов'язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами (стаття 45 Статуту).

Як передбачено п. 14 Правил переадресування вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.08.2001 № 542 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.9.2001 р. за № 794/5986, якщо залізниця не має можливості видати вантаж, то за вказівкою відправника вона переадресовує його на іншу станцію призначення, іншому одержувачу або повертає його відправнику. Таке переадресування оформлюється за первинними документами з внесенням до них усіх платежів, пов'язаних із затримкою вантажу.

Переадресування згідно з цим пунктом здійснюється за наявністю гарантії сплати всіх належних залізниці платежів новим одержувачем.

Відповідно до п. 13 цих Правил, за час затримки вагонів до оформлення відправником перевізних документів на переадресування стягується плата за користування вагонами згідно статей 44 та 119 Статуту. Період затримки обчислюється з часу, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу, до оформлення відправником перевізних документів на переадресований вантаж.

Відповідно до ст. 5 Господарського кодексу України (далі ГК) суб'єкти господарювання, до яких належить і Донецька залізниця, на підставі ст. 306 ГК, та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Відповідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно вимог статті 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності, учасника господарських відносин є скоєне ним правопорушення у сфері господарювання

Згідно ст. 6 глави 1 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Судова колегія вбачає, що між позивачем та відповідачем були укладені договори перевезення, тобто залізничні накладні, які є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача (яким є позивач), умовами яких не передбачено списання коштів за перевезення з особового рахунка позивача.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що ТОВ "Інвестиційна вагонна компанія" є неналежним позивачем по справі, оскільки згідно даних накопичувальної картки № 29090025 збори за послуги, пов'язані з перевезенням вантажів були списані з особового рахунку ПрАТ "Укренерготранс", а не з особового рахунка позивача.

Договірні відносини щодо розрахунку за перевезення вантажу ДП "Донецька залізниця" мала з експедитором ПрАТ "Укренерготранс", а не з позивачем.

Відтак, у позивача відсутні підстави для стягнення спірних 233 563 грн. 59 коп. з ДП "Донецька залізниця".

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому, залишається в силі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна вагонна компанія", м. Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 09.06.2015 року по справі №908/2022/15-г - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 09.06.2015 року по справі №908/2022/15-г - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: О.В. Стойка

Л.Ф. Чернота

Надруковано: 6 прим.

1.позивачу

2. відповідачу

3. третій особі

4. у справу

5. апеляційному суду 6. ГСЗО