ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року Справа № 915/1342/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю МЕД-ІНВЕСТ, вул. Чорновола, 1-А, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132, поштова адреса: вул. Срібнокільська, 22, оф. 172, м. Київ, 02095.

до відповідача: Миколаївської обласної дитячої лікарні закладу комунальної власності області, вул.. Миколаївська, 21, м. Миколаїв, 54018, .

про: стягнення збитків в розмірі 118930,00 грн.

Суддя Ржепецький В.О.,

представники:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 05.08.2015,

від відповідача: не зявився,

в судовому засіданні приймає участь прокурор Дмитрієнко І.О. посвідчення №034811 від 05.08.2015

від відповідача в судовому засіданні присутній заступник головного лікаря з медичної роботи ОСОБА_2

предмет спору: позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 118930,00 грн., заподіяні внаслідок порушення (несвоєчасного виконання) зобовязань за договором №7/2110 від 16.10.2012.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланнями на норми п.187.7 ст. 187 Податкового кодексу України, Постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 410 про затвердження Переліку медичних виробів, операцій з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України, які підлягають обкладанню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків, ст. 224, ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2014 у справі № 915/612/14 відповідач погасив суму основного боргу за договором №7/2110 в розмірі 1699000,00 грн., що підтверджує випискою по рахунку позивача у АТ Укрексімбанк від 23.04.2015р. За період з дати укладання договору, поставки медичних виробів до дати фактичного виконання відповідачем зобовязання по їх оплаті внесено зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування ПДВ операцій з постачання лікарських засобів та виробів медичного призначення, а саме: підп.. «в» п. 193.1 ст. 193 ПК України встановлено ставку ПДВ в розмірі 7%, яка застосовується до операцій з постачання лікарських засобів та виробів медичного призначення. В звязку з тим, що оплата за поставлені медичні вироби була здійснена відповідачем за бюджетні кошти в квітні 2015 року, на підставі п.187.7 ст. 187 ПК України, позивачем визначено податкове зобовязання з ПДВ в розмірі 118930,00 грн. в день зарахування коштів на банківський рахунок позивача.

Таким чином, на думку позивача, несвоєчасне виконання (порушення) відповідачем свого обов'язку щодо оплати поставлених позивачем товарів призвело до виникнення у позивача збитків, пов'язаних з внесенням змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування ПДВ операцій з постачання медичних виробів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, просить позов задовольнити.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не зявився, відзиву на заяву позивача суду не надав.

27.08.2015 відповідачем подано до відділу документального забезпечення суду клопотання №1394 від 27.08.2015 про відкладення розгляду справи в звязку з тим, що особа, на яку накладено обовязок представляти інтереси відповідача в сумі, знаходиться на лікарняному, однак доказів на підтвердження наведених у клопотанні обставин суду не надано.

01.09.2015 прокуратурою Миколаївської області подано суду повідомлення №08-352 вих. 15 від 01.09.2015 про вступ прокурора у справу №915/1342/15 з метою захисту інтересів держави.

Вступ прокурора у справу мотивовано тим, що Миколаївська обласна дитяча лікарня є обєктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, фінансується з обласного бюджету, оплата медичного обладнання за даним договором здійснювалась за рахунок субвенції з державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор позовні вимоги не визнає, просить в задоволенні позову позивачеві відмовити.

У судовому засіданні 02.09.2015 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача

встановив:

16.10.2012 між позивачем та відповідачем був укладений договір №7/2110 на поставку устаткування медичного, хірургічного та ортопедичного (код ДК 33.10.1) (надалі - Договір).

Пунктами 1.1, 1.2 Договору встановлено, що продавець (позивач) зобовязується у 2012 році поставити покупцю (відповідачу), а покупець (відповідач) прийняти і оплатити товар устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне, зазначений у Специфікації (Додаток №1, 2), що додається до цього договору і є його невідємною частиною.

Згідно п.3.1 ціна Договору становить 2620000.00 грн., в т.ч. ПДВ 20000,00 грн.

Розділом IV Договору визначений порядок розрахунків між сторонами, а саме: фінансування договору здійснюється з обласного бюджету (п.4.2), платіжні зобовязання покупця за цим договором виникають за умови наявності відповідного бюджетного призначення, покупець вправі брати зобовязання щодо отримання товарів за цим договором лише в межах реального фінансування видатків на цілі, визначені договором (п. 4.3); оплата вартості товару відбувається шляхом оплати у безготівковій формі (п. 4.4); покупець зобовязаний здійснити оплату товару на протязі 15 банківських днів з моменту отримання накладної за умови наявності бюджетних призначень на цілі. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється на протязі 15 банківських днів з дати отримання покупцем бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

Специфікаціями до Договору (Додаток №1, №2) сторони погодили найменування товару, виробника, кількість, ціну за одиницю в гривнях та загальну вартість без ПДВ.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач отримав товар на підставі довіреності №588 від 22.10.2012 та видаткової накладної №131 від 22.10.2012 на суму 1699000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2014 у справі №915/612/14 задоволено позов ТОВ МЕД-ІНВЕСТ, стягнуто з Миколаївської обласної дитячої лікарні заклад комунальної власності області з рахунку №1796 код бюджету 07 «Інші кошти спеціалізованого фонду (субвенції)», відкритого в ГУДКС України у Миколаївській області на користь ТОВ «Мед-Інвест» грошові кошти в загальній сумі 1798740,91 грн., з яких: 1699000,00 грн. основного боргу, 25485,00 грн. інфляційних втрат, 74255,91 грн. 3% річних та 35974,82 грн. судового збору.

На виконання вказаного вище рішення суду відповідач погасив суму заборгованості в розмірі 1699000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача у АТ «Укрексімбанк» від 23.04.2015.

У зв'язку з тим, що оплата за поставлені медичні вироби була здійснена відповідачем за бюджетні кошти лише 23.04.2015, тобто після набрання чинності законом, яким запроваджено справляння ПДВ в розмірі 7%, позивач вважає, що відповідачем було спричинено йому збитки у розмірі 7% ставки ПДВ від вартості поставленого товару, що склало 118930,00 грн., у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Виходячи з встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 цієї норми, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено обовязок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною другою ст. 224 ГК України визначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225, ч. 1 ст. 226 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Правовий аналіз зазначених норм Закону дозволяє дійти висновку, що законодавець повязує право на відшкодування збитків із фактом їх реального понесення, як то фактичним знищенням речі, оплатою відновлення пошкодженої речі, сплатою додаткових витрат.

Натомість позивачем не доведено належними доказами обставин фактичного понесення збитків, в даному випадку, сплати суми податку. Зазначене витікає з таких міркувань.

Так, як зазначається позивачем в позовній заяві та заяві від 10.08.2015 на виконання ухвали суду від 27.07.2015 факт спричинення позивачу збитків в розмірі податкових зобовязань з ПДВ на суму 118930,00 грн. обґрунтовується та підтверджується складеною та поданою позивачем податковою декларацією з ПДВ на квітень 2015 року, складеною та зареєстрованою податковою накладною №8 від 23.04.2015, витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №20301936 станом на 20.05.2015.

Відповідно до ст. 36.1. Податкового кодексу України (далі ПК України), податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Статтею 35.1., 35.2. ПК України, встановлено, що cплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 36 ПК до податкового обов'язку віднесено обов'язок платника щодо:

1) обчислення податку;

2) подання в межах встановлених законодавством граничних строків податкових декларацій до контролюючих органів;

3) сплата податків в порядку, встановленому ПК, або в законах з питань митної справи.

В статті 38.1. ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Таким чином, належним доказом понесення позивачем збитків у вигляді суми ПДВ є докази сплати останнього. Натомість позивачем до позовної заяви додано лише докази декларування відповідної суми податку.

Крім того, відповідно до ст. 180.1. ПК України, платником податку на додану вартість є:

1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також:

особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством;

особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Норми цього пункту не застосовуються до операцій з ввезення на митну територію України фізичними особами (громадянами) чи суб'єктами підприємницької діяльності, які не є платниками податку, культурних цінностей, зазначених у пункті 197.7 статті 197 цього Кодексу;

4) особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без утворення юридичної особи;

5) особа - управитель майна, яка веде окремий податковий облік з податку на додану вартість щодо господарських операцій, пов'язаних з використанням майна, що отримане в управління за договорами управління майном.

Відповідно до ст. 187.7. ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов'язаннями перед бюджетом.

Згідно зі ст. 193.1. ПК України, ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах:

а) 20 відсотків;

б) 0 відсотків;

в) 7 відсотків по операціях з:

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

При цьому статтею 200.1., 200.2., 200.4. ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, з наведених норм Закону витікає, що розмір фактичної суми податку на додану вартість, яку зобовязаний сплатити позивач, може бути встановлено тільки в порядку, визначеному ст.ст. 200.1., 200.2., 200.4. ПК України.

Разом з тим, належних доказів на підтвердження дотримання позивачем при визначенні розміру збитків зазначеного порядку, останнім не надано.

Натомість, цей розмір позивачем розраховано арифметично, що не відповідає його фактичному розмірові, який має враховувати, зокрема, зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи, наведене позов визнати обґрунтованим не можна, що зумовлює відмову в його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Cуддя В.О.Ржепецький

Повний текст рішення складено та підписано 07 вересня 2015 року.