ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.09.2015 Справа № 905/1004/15

за позовом Приватного підприємства Автоелемент, м. Маріуполь, Донецька область

до Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область

про визнання договору щодо набуття права оренди земельної ділянки від 29.12.2007 недійсним та стягнення 1 200 000грн.

За участю прокурора міста Маріуполя Донецької області.

Суддя Говорун О.В.

Прокурор Хряк О.О., посвідчення №028256 від 15.08.2014.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 21.07.2015;

від відповідача - не зявився.

Приватне підприємство Автоелемент (далі позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради (далі відповідач) про визнання договору від 29.12.2007 недійсним, розірвання договору від 23.03.2010 та стягнення 3 480 703грн. 96коп.

До початку розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, в якій останній просить визнати договір щодо набуття права оренди земельної ділянки від 29.12.2007 недійсним та стягнути 1 200 000грн. Зазначена заява судом прийнята, спір розглядається судом в обсязі змінених позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення відповідача, на підставі яких був укладений договір щодо набуття права оренди земельної ділянки від 29.12.2007, були визнані судом незаконними та скасовані, тому, на думку позивача, зазначений договір є також недійсним. Крім того, на виконання вимог договору від 29.12.2007 позивачем були перераховані відповідачу грошові кошти у розмірі 1 200 000грн., які він також просить стягнути з відповідача, застосувавши наслідки недійсності правочину.

Прокурор у запереченнях №120-3817вих-15 від 02.09.2015 заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відповідач не міг знати при прийнятті рішень у 2006 та 2007 роках про те, що вони будуть скасовані в подальшому у судовому порядку. Крім того зазначив, що обовязок відповідача щодо повернення грошових коштів можливе тільки у разі прийняття ним рішення про відмову у наданні земельної ділянки позивачу. Зазначене рішення, як зазначив прокурор, відповідачем не приймалось.

Відповідач у судове засідання не зявився, відзив на позов не надав, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому справу, на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд, заслухавши представника позивача та прокурора, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

26.09.2006 відповідачем було прийнято рішення №5/5-582 «Про затвердження Детального плану території прибережної зони Приморського району м. Маріуполя», (далі Рішення №5/5-582), відповідно до п.1 якого було затверджено Детальний план території прибережної зони Приморського району м. Маріуполя (а.с.13).

23.10.2007 відповідачем було прийнято рішення №5/15-2888 «Про узгодження переможцю конкурсу місця розміщення торгівельно-розважального комплексу та дозволу розробки проекту відводу земельної ділянки по пр. Нахімова Приморського району міста» (далі Рішення №5/15-2888), відповідно до п.1 якого було вирішено виставити на конкурс земельну ділянку із земель рекреаційного призначення, площею 0,35га для розміщення торгівельно-розважального комплексу та дозволу розробки проекту відводу земельної ділянки по пр. Нахімова Приморського району міста. Також, зазначеним рішенням було дозволено переможцю конкурсу розробку проекту відводу земельної ділянки для будівництва торгово-розважального комплексу. (а.с.14-15).

24.12.2007 на засіданні конкурсної комісії з проведення земельного конкурсу був прийнятий протокол №21, відповідно до якого позивача було визнано переможцем конкурсу на земельну ділянку по пр. Нахімова Приморського району м. Маріуполя для розміщення торгівельно-розважального комплексу з ціновою пропозицією 1 200 000грн. (а.с.16-19).

29.12.2007 між відповідачем та позивачем був укладений договір щодо набуття права оренди земельної ділянки (далі договір), відповідно до п.1.1 якого визначено, що він укладається у звязку із визнанням позивача переможцем земельного конкурсу, проведеного відповідачем (а.с.20-21).

Відповідно до п.1.4 договору, остаточна ціна за отримання права на оренду земельної ділянки складає 1 200 000 грн., згідно з протоколом конкурсної комісії №21 від 24.12.2007.

Згідно з п.2.1.3 позивач зобовязався перерахувати до спеціального фонду міського бюджету м. Маріуполя кошти від переможця на надання права оренди земельної ділянки, що визначені у п.1.4 цього договору протягом 30 календарних днів після підписання цього договору.

23.01.2008 на виконання умов договору позивачем було перераховано 1 200 000грн. до спеціального фонду міського бюджету м. Маріуполя, що підтверджується випискою по рахунку від 23.01.2008 з призначенням платежу: «від переможця земельного конкурсу за земельну ділянку по пр. Нахімова Приморського району м. Маріуполя (а.с.82).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2011 було залишено в силі постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.04.2009, якою було скасовано рішення відповідача №5/5-582 «Про затвердження Детального плану території прибережної зони Приморського району м. Маріуполя» (а.с.37-39).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 було залишено в силі постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.10.2012 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012, якими було визнано незаконним та скасовано, зокрема, рішення відповідача №5/15-2888 «Про узгодження переможцю конкурсу місця розміщення торгівельно-розважального комплексу та дозволу розробки проекту відводу земельної ділянки по пр. Нахімова Приморського району міста» (а.с.40-42).

Рішення Маріупольської міської ради №5/5-582 та №5/15-2888 були скасовані за позовом прокурора міста Маріуполя.

Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України такими вимогами є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, в редакції чинній на дату укладання спірного договору, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, враховуючи, що договір щодо набуття права оренди земельної ділянки від 29.12.2007 укладений на підставі незаконних рішень відповідача, скасованих в подальшому судом, вказаний договір підлягає визнанню недійсним, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 1 200 000грн., які були перераховані відповідачу на виконання вимог договору від 29.12.2007, з урахуванням задоволення судом вимоги про визнання договору від 29.12.2007 недійсним, є такою, що також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст. 38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Згідно ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю.

Господарські витрати розподілити відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір щодо набуття права оренди земельної ділянки від 29.12.2007, укладений між Приватним підприємством Автоелемент (87500, АДРЕСА_1, ) та Маріупольською міською радою (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 70, ).

Стягнути з Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 70, ) на користь Приватного підприємства Автоелемент (87500, АДРЕСА_1, ) 1 200 000 грн. та 25 218 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, через господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 08 вересня 2015 року.

Суддя О.В. Говорун