РІШЕННЯ

"21" серпня 2015 р.Справа № 921/593/15-г/11

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Сидорук А.М.

Розглянув справу

за позовом Приватне підприємство "Природній Дар" вул. І.Франка, 28,Шельпаки,Підволочиський рай.; Тернопільська об.,47810

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків" вул. Багратіона, 6,Харків,61046 ; Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Бам-ЛТД" вул. Генерала Тарнавського, 4,Тернопіль,46024;

про cтягнення заборгованості в сумі 104 752,10 грн..

За участю представників сторін

Позивача: ОСОБА_1 представник;

Відповідачів: не з"явились.

Суть справи: Приватне підприємство "Природній Дар" вул. І.Франка, 28, с. Шельпаки, Підволочиський район, Тернопільська область звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків" вул. Багратіона, 6, м. Харків та товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Бам-ЛТД", вул. Генерала Тарнавського, 4, м. Тернопіль про cтягнення заборгованості в сумі 104 752 грн. 10 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 1 неналежним чином виконав умови договору № 17/2014 на виготовлення продукції, а саме не здійснив повної оплати за вартість виконаних робіт, в наслідок чого позивач просить суд стягнути інфляційні нарахування в сумі 101 046 грн. 90 коп. та 3 % річних в сумі 3 705 грн. 20 коп.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 12 червня 2015 року порушено провадження у справі та розгляд даної справи призначено на 26 червня 2015 року. В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 07 серпня 2015 року. Зобов"язано подати до дня розгляду справи позивача докази отримання від ТзОВ "Сільмаш-Харків" давальницької сировини для виготовлення продукції; відповідача 1 документально обґрунтований відзив на позовну заяву та докази поставки позивачу сировини /п. 4.1. а договору № 17/2014 від 25.11.2014 р. / та відповідача 2 документально обґрунтований відзив на позовну заяву.

Представник відповідача 1 в судове засідання 07 серпня 2015 року не з"явився, однак 03 серпня 2015 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 не погоджується з наведеними у позовній заяві обставинами та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Вважає, невірним, що розрахунки проведені позивачем з 26.11.2014 р., коли специфікація на яку посилається позивач не містить дати укладання та підписів уповноваженої особи відповідача 1. Також до матеріалів справи не надано акту прийому передачі давальницької сировини відповідно до п. 6.3. договору. Таким чином, позивачем не доведено факту прийняття для виконання робіт за договором чітко визначеного обсягу давальницької сировини та строків виконання робіт, отже строк невиконання зобов"язання за договором не визначений, тому розрахунок строку за який нараховуються інфляційні витрати та 3 % річних за прострочення виконання зобов"язання обрахований невірно. Окрім того, при проведенні розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних позивач проводив виходячи із суми заборгованості 245 000 грн. 00 коп., не враховуючи проведених ТзОВ "Сільмаш-Харків" розрахунків за договором № 17/2014 від 25.11.2014 р., а саме грошових коштів сплачені на підставі платіжних доручень представлених останнім (копії платіжних доручень долучено до відзиву на позов).

Представник позивача в судовому засіданні 07 серпня 2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Разом з тим, надав суду 06 серпня 2015 року додаткові пояснення по суті заявлених позовних вимог. В обґрунтування даних пояснень зазначив, що відповідачем 1 долучено до матеріалів справи платіжні доручення щодо перерахування грошових коштів на загальну суму 259 000 грн. 00 коп. із призначенням платежу передоплата згідно рахунку-фактури № 17/2014. На виконання договору № 17/2014 позивачем було оформлено декілька рахунків та специфікацій. Один із них рахунок № 17/2014 на суму 259 000 грн. 00 коп. оплачений відповідачем в повному обсязі. Інший рахунок № 1а/4 до Специфікації № 17/2014 на суму 245 000 грн. 00 коп. (оригінал долучено до матеріалів справи) станом на даний час не оплачені відповідачем 1. Як зазначає позивач у додаткових поясненнях, інфляційні втрати та 3 % річних позивачем нараховано у зв"язку із невиконанням зобов"язань за рахунком № 1а/4 до специфікації № 17/2014 на суму 245 000 грн. 00 коп., а не рахунком № 17/2014 на суму 259 000 грн. 00 коп.. Разом з тим, відносини між сторонами проведені згідно вимог податкового обліку в підтвердження чого позивачем долучено копії податкових накладних.

Відповідач 2 відзив на позов не подав, в судове засідання 07 серпня 2015 року не з"явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення знаходяться в матеріалах справи).

В порядку ст.77 ГПК України ухвалою господарського суду Тернопільської області від 07.08.2015р. розгляд справи відкладено на 21.08.2015р. на 12 год. 00 хв.; зобов"язано сторони до дня розгляду справи надати суду: позивача: докази отримання давальницької сировини згідно п. 6.3. договору № 17/2014 від 25.11.2014 р.; докази виготовлення продукції (пп. а, п. 4.2. договору); докази повідомлення відповідача 1 про готову для прийняття продукцію відповідно до пп. б п. 4.2. договору № 17/2014 від 25.11.2014 р.; докази надіслання відповідачу 1 рахунку на здійснення передоплати (п. 5.2. договору); письмові обґрунтовані пояснення щодо представлених рахунків /рахунок № 17/2014 від 25.11.2014 р. на суму 245 000 грн. 00 коп. (копія рахунку), рахунок № 1а/4 від 25.11.2014 р. до специфікації № 17/2014 на суму 245 000 грн. 00 коп. (оригінал рахунку) та рахунок № 17/2014 від 25.11.2014 р. на суму 259 000 грн. 00 коп. (копія рахунку)/; надати суду всі специфікації та виставлені рахунки щодо виконання зобов"язань згідно договору № 17/2014 від 25.11.2014 р.; докази звернення з письмовою вимогою до поручителя згідно п. 3.1. договору поруки від 30.12.2014 р.; відповідача 1: докази надання позивачу давальницької сировини згідно пп. а п. 4.1. та п. 6.3. договору; податкові накладні згідно договору № 17/2014 від 25.11.2014 р.; відповідача 2: документально обґрунтований відзив на позовну заяву.

Відповідачі на дату розгляду справи витребуваних судом доказів не надали.

19.08.2015р. від позивача по справі на адресу господарського суду Тернопільської області надійшли письмові пояснення № 4а від 19.08.2015р., в яких позивач зазначає, що відповідачем долучено до матеріалів справи платіжні доручення щодо перерахування грошових коштів в сумі 259000,00 грн. із призначенням платежу: передоплата згідно рахунку-фактури № 17/2014. Таким чином, рахунок № 17/2014 оплачений відповідачем в повному обсязі. Інший рахунок № 1а/4 до специфікації № 17/2014 на суму 245000,00 грн. відповідачем не оплачено. Як вбачається з додаткових пояснень, інфляційні нарахування та 3% річних позивачем нараховано в звязку з невиконанням відповідачем зобовязань саме за рахунком № 1а/4 до специфікації № 17/2014 на суму 245000,00 грн., а не рахунком № 17/2014 на суму 259000,00 грн.

20.08.2015р. від позивача по справі Приватного підприємства "Природній Дар" на адресу господарського суду Тернопільської області надійшли письмові пояснення № 3а від 20.08.2015р., в яких позивач зазначає наступне:

- на підтвердження факту отримання давальницької сировини позивачем долучено специфікацію на суму 245000,00 грн. та копію видаткової накладної № РН-00074ПР від 16.12.2014р.;

- на підтвердження факту виготовлення продукції позивачем долучено договір зберігання товару-консервів "Курка у власному соці" укладений між позивачем та ДП "Деражнянський ПКЗ Хмельницької ОСС";

- обовязок відповідача 1 щодо оплати вартості робіт в розмірі 245000,00 грн. (35000 банок) за договором № 17/2014 виник 25 листопада 2014р. /з моменту підписання специфікації/;

- на момент предявлення позову обовязок відповідача 1 щодо оплати вартості робіт позивачу не виконано;

- специфікацію та рахунок направлено відповідачу 1 електронною поштою, крім того, два примірника оригіналу підписаної позивачем специфікації із рахунком на звороті передано представнику відповідача 1;

- копія рахунку № 17/2014 від 25.11.2014р. на суму 245000,00 грн. долучена до матеріалів справи помилково, такий рахунок відповідачу 1 не направлявся, оскільки містив ряд неточностей, оригінал такого рахунка відсутній; копія його виготовлена та подана суду посадовою особою ПП "Природній дар" помилково;

- згідно п.3.1. договору поруки від 30.12.2014р. позивач з письмовою вимогою до поручителя не звертався;

- щодо проведення звірки взаємних розрахунків, акт звірки направлено відповідачу 1 через ДП "Укрпошта" та електронною поштою 20.08.2015р.

В розпочатому судовому засіданні представнику позивача розяснено права та обовязки сторін, передбаченні ст. ст. 22, 81-1 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить суд позов задоволити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом встановлено наступне:

Згідно чт.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

25 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків" /надалі замовник/ та приватним підприємством "Природній дар" /надалі виконавець/ був укладений договір № 17/2014, відповідно до умов якого замовник доручає виконавцеві, а виконавець зобов"язується на свої виробничих плащах, виготовити з наданої замовником давальницької сировини та передати замовникові готову продукцію: мясна консерва "Курка у власному соку" 0,5л згідно ДСТУ. Замовник зобов"язується прийняти виготовлену продукцію й оплатити вартість виконаних робіт.

Відповідно до п. 2 договору кількість, асортимент готової продукції, вартість, вимоги до її якості визначені у специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору.

Розділ 4 договору передбачає обовязки сторін за укладеним договором, а саме:

- Замовник зобовязаний надати виконавцеві сировину у строк, визначений у специфікації; у випадку надання неякісної сировини зробити заміну протягом 5 днів з моменту повідомлення його про це виконавцем; прийняти виготовлену виконавцем з давальницької сировини продукцію і оплатити виконані роботи виконавця у строки, встановлені договором;

- Виконавець зобовязаний виготовити продукцію в строк, визначений у специфікації; повідомити замовника про готову для приймання продукцію; повернути залишки і відходи сировини замовнику.

- Відповідно до Специфікації до договору 17/2014 від 25.11.2014р. замовник передає виконавцю наступну давальницьку сировину: м'ясо птиці морожене в кількості 10000 кг /вартість не зазначена/.

Виконавець зобовязується виготовити із давальницької сировини, переданої замовником 35 000 шт. м'яса птиці у власному соку /вартість на зазначена/. Згідно п.1.5. договору продукція повинна бути виготовлена в строк до 03 грудня 2014 року.

Відповідно до п.5.1. договору за виготовлення продукції замовник виплачує виконавцеві винагороду в розмірі 7 /сім/ гривень за кожну банку продукції.

Згідно п.5.2. договору замовник перераховує вартість робіт за цим договором на банківський рахунок виконавця після оформлення специфікації на підставі Рахунку Виконавця. Виконавець приступає до виконання замовлення виключно після отримання 100% передоплати на підставі рахунку виконавця за товар визначений у специфікації.

Розділом 6 договору від 25.11.2014р. сторони узгодили, що здача-приймання виготовленої продукції оформляється актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бам-ЛТД" /поручитель/ та Приватним підприємством "Природній дар" /кредитор/ був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязаний у разі порушення боржником обовязку за основним договором № 17/2014 від 25.11.2014р., самостійно виконати зазначений обовязок в тому числі сплатити інфляційні витрати та 3% річних боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 10 банківських днів шляхом сплати кредитору грошових коштів в сумі 1000 грн.

Як вбачається з позовної заяви, станом на момент предявлення позову обовязок відповідача 1 щодо оплати вартості робіт позивачу не виконано, внаслідок чого Приватне підприємство "Природній Дар" звернулося з позовною заявою до господарського суду та просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків" 103 752,10 грн., із них 100046,90 грн. інфляційних нарахувань; 3705,20 грн. що становить 3% річних за прострочення виконання зобовязання та просить стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 1000,00 грн. інфляційних нарахувань.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив:

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 1 ТОВ "Сільмаш-Харків" інфляційних нарахувань та відповідача 2 інфляційних нарахувань внаслідок невиконання відповідачем 1 своїх зобов'язань за договором № 17/2014 від 25.11.2014р.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підставою виникнення у сторін певних прав та обов'язків є укладений між ними договір № 17/2014 від 25.11.2014р., відповідно до умов якого замовник доручає виконавцеві, а виконавець зобов"язується на свої виробничих плащах, виготовити з наданої замовником давальницької сировини та передати замовникові готову продукцію: м'ясна консерва "Курка у власному соку" 0,5л згідно ДСТУ. Замовник зобов"язується прийняти виготовлену продукцію й оплатити вартість виконаних робіт.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Відповідно до положень частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обовязковим для виконання сторонами в силу положень ст. 629 ЦК України.

Відповідно до п.4.1. договору 17/2014 від 25.11.2014р. замовник /ТОВ "Сільмаш-Харків" зобовязаний:

- надати виконавцеві сировину у строк, визначений у специфікації;

- у випадку надання неякісної сировини зробити заміну протягом 5 днів з моменту повідомлення його про це виконавцем;

- прийняти виготовлену виконавцем з давальницької сировини продукцію і оплатити виконані роботи виконавця у строки, встановлені договором.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив:

Відповідно до п.6.3. договору порядок передачі давальницької сировини визначається на підставі специфікації та оформляється актом прийому передачі.

Як вбачається із Специфікації до договору 17/2014 від 25.11.2014р., давальницька сировина передається виконавцю в строк до 29.11.2014р. Продукція повинна бути виготовлена в строк до 03.12.2014р.

Всупереч вимог, викладених в ухвалі господарського суду, позивач не надав господарському суду докази отримання давальницької сировини відповідно до п.6.3. договору, тобто акт приймання-передачі давальницької сировини.

Натомість, до додаткових пояснень № 3а від 06.08.2015р. /вх..№ 17511 від 06.08.2015р./ позивачем долучено ксерокопію видаткової накладної /оригінал відсутній в матеріалах справи та не надавався позивачем для огляду/ № РН-00074ПР від 16 грудня 2014 року, відповідно до якої ТОВ "Сільмаш-Харків" поставило Приватному підприємству "Природній дар" тушку курки 2 категорії морожену в кількості 8763 кг, ціна не зазначена.

При дослідженні копії зазначеної видаткової накладної господарський суд прийшов до висновку, що вона не є належним та допустимим доказом на підтвердження одержання позивачем давальницької сировини 16 грудня 2014 року, оскільки складена з порушенням вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме: графа "отримав" містить підпис, який не дає можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції, а довіреність на отримання товару відсутня. Крім того, з наданого позивачем документу не вбачається чіткого відбитку печаток підприємств учасників господарської операції.

Відповідно до п.5.2. договору виконавець приступає до виконання замовлення виключно після отримання 100% передоплати на підставі рахунку виконавця за товар визначений у специфікації.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів до подання додаткових пояснень позивачем не обумовлено сплату відповідачем попередньої оплати відповідно до п.5.2. договору.

Разом з тим, 03.08.2015р. від відповідача по справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків" на адресу господарського суду Тернопільської області надійшов відзив на позовну заяву, до якого відповідачем долучено наступні документи:

- Платіжне доручення № 128 від 28.11.2014р. на суму 60 000,00 грн. передплата згідно рахунку-фактури 17/2014 від 25.11.2014р. за переробку;

- Платіжне доручення № 133 від 04.12.2014р. на суму 40 000,00 грн. передплата згідно рахунку-фактури 17/2014 від 25.11.2014р. за переробку;

- Платіжне доручення № 135 від 05.12.2014р. на суму 60 000,00 грн. передплата згідно рахунку-фактури 17/2014 від 25.11.2014р. за переробку;

- Платіжне доручення № 139 від 10.12.2014р. на суму 99 000,00 грн. передплата згідно рахунку-фактури 17/2014 від 25.11.2014р. за переробку тушонки.

Тобто, як вбачається з поданих відповідачем платіжних документів, Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків" на рахунок виконавця ПП "Природній дар" сплачено попередню оплату в загальній сумі 259 000,00 грн.

Відповідно до Рахунку № 17/2014 від 25.11.2014р. /наявного в матеріалах справи/ 100% передоплата виготовлення продукції (м'ясо птиці у власному соку) за специфікацією до договору № 17/2014 від 25.11.2014р. між ПП "Природній дар" та ТОВ "Сільмаш-Харків" складає 245 000,00 грн. за 35 000 шт. м'ясних консервів.

Згідно п.5.2. договору, укладеного між сторонами, виконавець приступає до виконання замовлення виключно після отримання 100% передоплати на підставі рахунку виконавця за товар визначений у специфікації.

Відповідно до п.4.2. договору виконавець зобовязаний повідомити замовника про готову до приймання продукцію.

Всупереч вимог, викладених в ухвалах про відкладення розгляду справи, позивач не надав господарському суду доказів повідомлення ТОВ "Сільмаш-Харків" про готову до приймання продукцію. Разом з тим, в письмових поясненнях № 3а від 20.08.2015р. та в судовому засіданні представник позивач пояснив, що для визначення моменту виникнення обовязку відповідача 1 перерахувати вартість послуг позивачу правового значення не має факт повідомлення чи не повідомлення відповідача про наявність готової продукції.

Розділом 6 договору від 25.11.2014р. сторони узгодили, що здача-приймання виготовленої продукції оформляється актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Розглянувши подані позивачем докази, підтверджуючі виконання позивачем своїх зобовязань за укладеним договором щодо виготовлення м'ясної продукції та передачі її замовнику, суд встановив:

- Відповідно до письмових пояснень № 3а від 20.08.2015р. підтвердженням факту виготовлення продукції позивач вважає договір зберігання товару консервів "Курка у власному соці", укладений між ПП "Природній дар" та ДП "Деражнянський ПКЗ Хмельницької ОСС".

- Так, до матеріалів справи позивачем долучено Договір зберігання, укладений 21 листопада 2014 року між Приватним підприємством "Природній дар" та ДП "Деражнянський ПКЗ Хмельницької ОСС", відповідно до умов якого виконавець приймає на безоплатне зберігання від депонента товар. Початок зберігання встановлено сторонами 21 листопада 2014 року, закінчення зберігання 31 грудня 2014 року.

Відповідно до п.1.2. договору зберігання під терміном товар сторони розуміють 37 000 скляних банок консервів "Курка у власному соці" місткістю 0,5л загальною вартістю 555 000,00 грн.

Відповідно до Акту прийому-передачі до договору зберігання від 21.11.2014р., ПП "Природній дар" передало, а ДП "Деражнянський ПКЗ Хмельницької ОСС" прийняло товар - 37 000 скляних банок консервів "Курка у власному соці" місткістю 0,5л загальною вартістю 555 000,00 грн.

Господарський суд критично оцінює подані позивачем докази, із змісту яких вбачається, що замовник Приватне підприємство "Природній дар" передало на зберігання ДП "Деражнянський ПКЗ Хмельницької ОСС" продукцію 21 листопада 2014 року, тобто до дати укладення договору 17/2014 від 25.11.2014р. з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків".

Крім того, кількість та ціна продукції в Акті прийому-передачі до договору зберігання від 21.11.2014р.відмінна від кількості продукції в специфікації до договору 17/2014 від 25.11.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем долучено до додаткових пояснень № 4а від 19.08.2015р. акт надання послуг № 4 від 14.12.2014р., з якого вбачається що ПП "Природній дар" та ТОВ "Сільмаш-Харків" на основі договору 17/2014 від 25.11.2014р. склали акт про надання послуг: виготовлення консервів на умовах давальницької сировини в кількості 1 послуга на загальну суму 301 000,00 грн.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що акт надання послуг № 4 від 14.12.2014р. не є актом приймання-передачі виготовленої продукції в розумінні п.6.2. договору, оскільки в ньому не зазначено кількість та ціна переданої замовнику виготовленої продукції.

Відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку, позивачем нараховано до сплати відповідачу 3 % річних в сумі 3705,20 грн. та інфляційні нарахування в сумі 101046,90 грн. за період з 26.11.2014р. по 29.05.2015р.

Як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні, обовязок відповідача 1 щодо оплати вартості робіт в розмірі 245000,00 грн. виник 25 листопада 2014 року з моменту підписання специфікації.

Суд, проаналізувавши обставини справи, встановив, що відповідно до умов договору виконавець приступає до виконання замовлення виключно після отримання 100% передоплати на підставі рахунку виконавця за товар визначений у специфікації. Матеріали справи свідчать, що ТОВ "Сільмаш-Харків попередня оплата за переробку продукції була здійснена за період з 28.11.2014р. по 10.12.2014р., що підтверджується платіжними документами, наявними в матеріалах справи.

Згідно п.5.1. договору 17/2014 від 25.11.2014р. за виготовлення продукції, визначеної в п.1.1. цього договору, замовник виплачує виконавцеві винагороду в розмірі 7 грн. за кожну банку продукції.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує укладеною до договору специфікацією на виготовлення 35000 шт. консервів та виставленим рахунком для сплати на суму 245000,00 грн.

06 серпня 2015 року позивач надав суду додаткові пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких зазначив, що на виконання договору № 17/2014 позивачем було оформлено декілька рахунків та специфікацій. Зокрема, в поданих поясненнях позивач зазначає, що рахунок № 17/2014 на суму 259 000 грн. 00 коп. оплачений відповідачем в повному обсязі. Інший рахунок № 1а/4 до Специфікації № 17/2014 на суму 245 000 грн. 00 коп. станом на даний час не оплачений відповідачем 1. Як зазначає позивач у додаткових поясненнях, інфляційні втрати та 3 % річних позивачем нараховано у зв"язку із невиконанням зобов"язань за рахунком № 1а/4 до специфікації № 17/2014 на суму 245 000 грн. 00 коп., а не рахунком № 17/2014 на суму 259 000 грн. 00 коп.. Також, в позовній заяві позивач зазначає, що обовязок відповідача 1 щодо оплати вартості робіт в розмірі 245000,00 грн. за договором № 17/2014 виник 25 листопада 2014 року з моменту підписання специфікації.

Натомість, в поясненнях № 3а від 20.08.2015р. /вх..№ 18400 від 20.08.2015р./Приватне підприємство "Природній дар" зазначає, що копія рахунку № 17/2014 від 25.11.2014р. на суму 245000,00 грн. долучена до матеріалів справи помилково, такий рахунок відповідачу 1 не направлявся, оскільки містив ряд неточностей та його копія подана суду посадовою особою ПП "Природній дар" помилково. Разом з тим, рахунок № 17/2014 від 25.11.2014р. на суму 259000,00 грн. оплачений відповідачем.

Отже, як вбачається з усіх поданих позивачем доказів, доводи ПП "Природній дар" , викладені в позовній заяві, письмових поясненнях від 06.08.2015р., 20.08.2015р. грунтуються на різних обставинах та суперечать один одному.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення зазначені в ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У статті 610 Цивільного кодексу України зазначається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив що умовами укладеного договору не передбачено строк виконання відповідачем 1 зобов'язання щодо сплати попередньої оплати за виготовлену продукцію; матеріали справи не містять доказів отримання давальницької сировини згідно п. 6.3. договору № 17/2014 від 25.11.2014 р.; доказів виготовлення продукції (пп. а, п. 4.2. договору); доказів повідомлення відповідача 1 про готову для прийняття продукцію відповідно до пп. б п. 4.2. договору № 17/2014 від 25.11.2014 р.; в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі виготовленої продукції, як це передбачено, п.6.2. договору 17/2014 від 25.11.2014р., натомість матеріали справи підтверджені доказами сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків" попередньої оплати в сумі 259 000,00 грн. згідно рахунку-фактури 17/2014 від 25.11.2014р. за переробку, а відтак суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог Приватного підприємства "Природній Дар" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків 100046,90 грн. інфляційних нарахувань та 3705,20 грн., що становить 3% річних.

Розглянувши позовні вимоги ПП "Природній дар" в частині стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільмаш-Харків" та Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Бам-ЛТД" - 1000,00 грн. інфляційних нарахувань, суд встановив:

- 30 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бам-ЛТД" /поручитель/ та Приватним підприємством "Природній дар" /кредитор/ був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязаний у разі порушення боржником обовязку за основним договором № 17/2014 від 25.11.2014р., самостійно виконати зазначений обовязок в тому числі сплатити інфляційні витрати та 3% річних боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 10 банківських днів шляхом сплати кредитору грошових коштів в сумі 1000 грн.

Відповідно до ст.ст.553,554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст.555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

Відповідно до п.3.1. договору поруки від 30.12.2014р., наявного в матеріалах справи, поручитель зобовязаний у разі порушення боржником обовязку за основним договором, самостійно виконати зазначений обовязок в тому числі сплатити інфляційні витрати та 3% річних боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 10 банківських днів шляхом сплати кредитору грошових коштів в сумі 1000,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів надсилання поручителю письмової вимоги кредитора відповідно до п.3.1. договору поруки від 30.112.2014р., що підтвердив і сам представник позивача в судовому засіданні, пояснивши суду, що зазначена вимога позивачем на адресу поручителя ТОВ ВКФ "Бам-ЛТД" не надсилалась.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд вважає позовні вимоги ПП "Природній дар" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Бам-ЛТД" вул. Генерала Тарнавського, 4,Тернопіль солідарно 1 000,00 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 33,43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст. 49 ГПК судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання 04.09.2015р.) через місцевий господарський суд.

Суддя А.М. Сидорук