ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
У Х В А Л А

07 вересня 2015 р. Справа № 902/1140/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Вінниця-Буд" (вул. Івана Богуна, 27-а, м. Вінниця, 21036; Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця, 21036)

до 1.: реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

до 2.: товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (ОСОБА_1 Українки, 26, м. Київ, 01133)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 21021)

про визнання іпотечного договору № 03/Zквіп-07 від 26.02.2007р. припиненим та усунення перешкод у користуванні майном,

Суддя Тварковський А.А.

Представники сторін не викликались,

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Вінниця-Буд" звернулося до реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області та товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" про визнання іпотечного договору № 03/Zквіп-07 від 26.02.2007р. припиненим та усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 17.08.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/1140/15 з призначенням її до розгляду. Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Поряд з цим, 04.09.2015р. на адресу суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Вінниця-Буд" надійшла заява (вх. 06-73/52/15 від 04.09.2015р.) про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони реєстраційній службі Вінницького міського управління юстиції Вінницької області здійснювати реєстрацію права власності на підставі іпотечного договору № 03/Zквіп-07 від 26.02.2007р. на адміністративно-виробничі будівлі, що розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. І.Богуна, буд. 27-а, загальною площею 4841,80 кв.м. та заборони приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчиняти виконавчий напис на підставі іпотечного договору № 03/Zквіп-07 від 26.02.2007р. про звернення стягнення на вищезгадані адміністративно-виробничі будівлі.

Розглянувши вищевказану заяву, ознайомившись з матеріалами позову, суд дійшов висновку, що дана заява позивача про забезпечення позову підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 66 ГПК України господарський суд, зокрема, за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. При цьому забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначається в п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 32 - 34 ГПК України.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Нормами ст. 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, серед іншого, письмовими і речовими доказами. Господарський суд, згідно зі ст. 34 ГПК України, приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З вищенаведеного випливає, що підставою вжиття заходів із забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення того, що певні дії (бездіяльність) відповідача ускладнить або унеможливить виконання рішення з господарського спору. Таке припущення має бути обґрунтованим, тобто підкріпленим доказами наявності фактичних, отже, реально існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішень господарського суду в майбутньому. Тобто, враховуючи вимоги ст. 33 ГПК, наведення доказів наявності фактичних обставин, з якими позивач повязує необхідність застосування заходів до забезпечення позову, є обовязковим.

Виходячи зі змісту поданої заяви, позивач висловлює припущення, що на майно, забезпечене іпотекою, може бути звернене стягнення шляхом прийняття його іпотекодержателем у власність, як це визначено в п.4.4 договору іпотеки.

Судом встановлено, що таке право позасудового врегулювання витікає із ст.36 Закону України "Про іпотеку" та відповідно із вказаних умов іпотечного договору, яке містить відповідне застереження.

Однак, всупереч вищевикладеному позивачем (заявником) не вказано та не надано суду жодних доказів вчинення відповідачем 2 будь-яких дій щодо звернення стягнення на предмет застави шляхом прийняття його іпотекодержателем у власність в позасудовому порядку, не надано доказів вірогідності вчинення вказаних дій, а наведені ним обґрунтування є виключно припущеннями, оскільки не підтвердженні належними доказами, зокрема доказом направлення відповідачем 2 письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, направлення якої є обов"язковим для позасудового врегулювання в силу приписів ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Так, відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У постанові Верховного Суду України від 26.01.2010 у справі №38/126-09 висловлена позиція щодо обов'язковості направлення вимоги, про яку йдеться у ст. 35 Закону України "Про іпотеку", а саме: "Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону №898-ІV на іпотекодержателя покладається обов'язок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення встановленої форми. Надіслання такого повідомлення є обов'язковою умовою для подальшого вчинення виконавчого напису на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування майна".

А тому, зважаючи на вищевказане, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Враховуючи те, що позивач не обґрунтував належним чином необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, не надав жодного належного доказу в підтвердження імовірності вчинення відповідачем 2 дій з метою утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про відхилення заяви останнього про вжиття заходів до забезпечення позову в повному обсязі.

Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд при цьому зазначає, що заява про забезпечення позову, яка раніше була відхилена повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 66, 67, 86, 115 ГПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Вінниця-Буд" (вх. 06-73/52/15 від 04.09.2015р.) про вжиття заходів до забезпечення позову відхилити.

Копію даної ухвали направити учасникам процесу рекомендованими листами.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2, 3 - позивачу (вул. Івана Богуна, 27-а, м. Вінниця, 21036; Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця, 21036)

4 - відповідачу 1 (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

5 - відповідачу 2 (ОСОБА_1 Українки, 26, м. Київ, 01133)

6 - третій особі (АДРЕСА_1, 21021)