КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р. Справа№ 910/22969/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: Блинда А.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

Дорошенко К.К. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Малинська Н.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року

у справі № 910/22969/14 (головуючий суддя Пригунова А.Б., Гулевець О.В., Демидов В.О. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 115239,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" прийняти та вивезти за власний рахунок неякісний товар, що знаходиться на зберіганні у позивача за договором купівлі-продажу № ТГ-867 від 19.11.2012 року, стягнення з відповідача сплачених за неякісний товар грошові кошти у загальній сумі 15239,70 грн., стягнення збитків за неякісний товар у розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/22969/14 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, а позовну заяву з вимогами про зобов'язання вчинити дії та стягення 115239,70 грн. залишити без розгляду.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивач вважає за винесене рішення суду першої інстанції необгрунтованим та незаконним. В якості підстави для скасування рішення суду першої інстанції і винесення нового рішення по справі зазначає неправильне встановлення фактичної сторони справи, що призвело до неправильної кваліфікації спірних правовідносин. Неправильне встановлення фактичних обставин справи виразилось, зокрема у: неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи за відсутності доказів, що їх підтверджують. Окремою підставою для скасування рішення суду першої інстанції також вважаю неправильне застосування процесуального закону, що призвело винесення незаконного рішення суду. Викладені підстави для скасування судового рішення підтверджуються наступними доводами і доказами по справі.

Зокрема, скарга обґрунтована тим, що судом всупереч власній ухвалі про витребування доказів, не звернено увагу на відсутність оригіналів документів у Позивача, постановив незаконне та необгрунтоване рішення по справі.

Тому, позивач вважає, що вирішення справи на підставі копій документів за наявності ухвали про витребування доказів є грубим порушенням процесуального законодавства, що тягне за собою підставу для скасування рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 року у складі головуючого Гончарова С.А. (головуючий), Скрипки І.М., Шаптали Є.Ю. зазначену апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 14.07.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.08.2015 року.

У зв'язку з перебуванням суддів Скрипки І.М. та Шаптали Є.Ю. у відпустці, розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю.

Позивач, згідно з поданим до суду 13.07.2015 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить апеляційний суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

19.11.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" укладено договір купівлі-продажу № ІГ-867, за умовами якого відповідач зобов'язався передати, а позивач - прийти у власність та оплатити паперову продукцію, вказану в рахунку-фактурі або специфікації та видатковій накладній, які є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до п. 3.3. договору право власності переходить від відповідача до позивача у момент передачі товару та підписання представниками обох сторін видаткової накладної.

Відповідно до п. 5.1. договору позивач виконує прийом товару по кількості та якості у порядку та у строки, встановлені Інструкцією про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № 7 та Інструкцією про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва по кількості, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 15.06.1965 року № 6.

Договір, відповідно до п.п. 12.2., 12.3., діє до 31.12.2013 р. та автоматично пролонговується у разі відсутності заперечень сторін за 30 днів до закінчення строку його дії.

На виконання умов договору, відповідачем поставлено, а позивачем прийнято папір крейдований на суму 442359,60 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними представниками сторін, засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Як зазначає позивач, спеціалістом відділу якості проведено виміри товщини і граматури по п'яти точках паперу та виявлено невідповідність заявленої грамматури ISO 536, ISO 534, ГОСТ 27015-86, білизни паперу за показниками ISO2470-2 та стійкості на розрив за ISO 2493, 286, а також невідповідність за показниками вологості в палеті, що склала 31% при нижньому порозі в 45 %, про що складено акт експертизи № 3 від 19.09.2014 року.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є прийняття та вивезення за власний рахунок неякісного товару, що знаходиться на зберіганні у позивача за договором купівлі-продажу № ТГ-867 від 19.11.2012 року, стягнення з відповідача сплачених за неякісний товар грошові кошти у загальній сумі 15239,70 грн., стягнення збитків за неякісний товар у розмірі 100000,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що під час використання поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" паперу для виготовлення поліграфічної продукції, було виявлено невідповідність товару стандартам товщина/грамматура, зв'язку з чим позивачем понесені збитки внаслідок необхідності придбання аналогічного товару за високими цінами в інших виробників.

В обґрунтування своїх вимог позивач також посилається на отриману ним претензію № Ч-0910/2 від 09.10.2014 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевт Практика" про несвоєчасне виготовлення неякісної продукції та відшкодування збитків і моральної шкоди у розмірі 100000, 00 грн.

Позивач відзначає, що придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" товар, не використовувався протягом тривалого часу у зв'язку з відсутністю замовлень у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада".

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 673 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

У відповідності до ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Як встановлено ч. 1 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, однобічна відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторонами в договорі № ТГ-867 від 19.11.2012 року погоджено, що приймання товару позивачем здійснюється в порядку та у строки, встановлені Інструкцією про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № 7.

Пунктом 9 Інструкції «Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю», затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № 7 втановлено, що акт про приховані недоліки товару, має бути складений протягом 5-ти днів від дня виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців від дня надходження товару на склад одержувача, що виявив приховані недоліки, якщо інший строк не встановлений обов'язковим для сторін. У разі коли приховані недоліки товару можуть бути виявлені лише у процесі його оброблення, акт про приховані недоліки має бути складений не пізніше чотирьох місяців від дня отримання продукції підприємством, що виявило недоліки.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Інструкцією про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № 7 не передбачено підстав поновлення або продовження чотирьохмісячного строку для пред'явлення претензій щодо прихованих недоліків товару.

Договором № ТГ-867 від 19.11.2012 року, також не визначено іншого строку пред'явлення претензій до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" стосовно поставленого позивачу товару.

Як вбачається з матеріалів справи, остання поставка товару за договором № ТГ-867 від 19.11.2012 року відповідачем здійснена 08.02.2014 року, а відтак - встановлений Інструкцією про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного виробництва за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № 7, строк на момент пред'явлення Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" позову сплив.

Господарським судом міста Києва вірно не прийняті до уваги доводи позивача стосовно невикористання поставленого відповідачем товару через відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" замовлень на виготовлення поліграфічної продукції, оскільки вказані обставини жодним чином не підтверджені та, при цьому, не впливають на обчислення нормативно встановленого строку пред'явлення претензій щодо недоліків товару.

Стосовно посилань позивача на акт експертизи № 3 від 19.09.2014 р., складений експертом відділу якості Компанії "Колор Консалтинг", у якому зазначається, що наданий на експертизу рол паперу не відповідає якості, обумовленій у договорі та не придатний до використання у виробництві, суд відзначає, що вказаний акт не містить відомостей, що наданий на експертизу папір, поставлений саме Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" та безпосередньо на виконання договору № ТГ-867 від 19.11.2012 р.

Крім того, акт експертизи № 3 від 19.09.2014 р. не містить відомостей про особу, яка безпосередньо проводила дослідження продукції та її кваліфікацію та особу, яка є замовником такої експертизи, не вказано ані постачальника товару, ані його отримувача, а також не вказано безпосередньо продукцію, яка не може бути виготовлена із такого паперу.

Також, датою складання акту вказано 19.09.2014 р. в той час як підставою проведення експертизи зазначено заявку № 45 від 24.09.2014 р.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про проведення експертизи поставленого ним товару за договором № ТГ-867 від 19.11.2012 р.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та встановлених судом обставин за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що доводи позивача не зайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеним, у зв'язку з чим суд першої інстанції вірно вважає недоведеним факт поставки Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап" неякісного товару за договором № ТГ-867 від 19.11.2012 року, а вимоги про зобов'язання відповідача прийняти та вивезти спірний товар необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" про стягнення грошових коштів за поставлений товар у розмірі 15239,70 грн., оскільки позивачем, по-перше, не надано доказів фактичної оплати товару, отриманого за договором № ТГ-867 від 19.11.2012 року та, по-друге, відсутні будь-які правові підстави для стягнення вартості продукції, поставленої на виконання вказаного договору.

Стосовно вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" про стягнення збитків за неякісний товар у розмірі 100000,00 грн., місцевий суд вірно посилався на відповідні норми цивільного законодавства.

Так, статею 623 Цивільного кодексу України встановлено , що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

В той же час, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Тож, для відшкодування збитків слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії, в той час як відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

В той же час, Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" не надано до суду першої інстанції ані доказів понесення ним будь-яких фактичних витрат у зв'язку з неналежною якістю товару, поставленого за договором № ТГ-867 від 19.11.2012 року, ані доказів протиправної поведінки/порушення умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова група "Інтерпап".

Доводи апелянта стосовно того, що неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, апеляційним судом сприймаються критично та до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявна Постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду по справі № 904/2014/14 від 10.06.2015 року між ТОВ ТГ «ІНТЕРПАП» та ТОВ «ВКФ Тріада» про стягнення заборгованості, якою було прийнято рішення про стягнення заборгованості з ТОВ «ВКФ Тріада» на користь ТОВ ТГ «ІНТЕРПАП» саме за спірними первинними документами, а тому сумніву щодо їх достовірності чи належності у суду не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що ненадання Позивачем оригіналів доданих до позовної заяви документів не було перешкодою для розгляду судом справи по суті. А тому судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено Позивачу у задоволенні його клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" є необґрунтованими та такими, в задоволені яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/22969/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/22969/14 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/22969/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/22969/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/22969/14 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Н.Ф. Калатай

Є.Ю. Пономаренко