ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа № 922/2934/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4063 Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2015 р. у справі № 922/2934/15,

за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ,

до Приватного акціонерного товариства "Харківський Водоканалпроект", м. Харків,

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, ПАТ "Харківський Водоканалпроект", про визнання недійсним договору на виконання проектно-вишукувальних робіт, послуг (науково-технічної продукції) від 20.09.2011 р. № 4126.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.07.2015 р. (суддя Яризько В.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2015р. по справі № 922/2934/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм чинного законодавства.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 04.08.2015р. (а.с. 106).

Відповідач, ПАТ "Харківський Водоканалпроект", відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання також не з'явився та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 04.08.2015р. (а.с. 107).

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте представники сторін не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі вищевказаних осіб за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.09.2011р. між ПАТ "Харківський Водоканалпроект" (виконавець, відповідач) та КП "Днепрводоканал" (замовник, позивач) був укладений договір № 4126 на виконання проектно-вишукувальних робіт та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції), у відповідності до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання з виконання робіт: Схема оптимізації роботи централізованих систем водопостачання м. Дніпропетровська (лівий берег).

Згідно з п. 1.2 договору на виконання проектно-вишукувальних та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) від 20.09.2011 р. № 4126, підставою для виконання робіт є лист замовника № 14432/45-15 від 27.10.2010 р.

Відповідно до п. 2.1 договору за виконану науково-технічну продукцію згідно з цим договором замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу про договірну ціну: 299854,80 грн. (двісті дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири грн. 80 коп.), у тому числі ПДВ 20% - 49975,80 грн.

Сторонами підписаний протокол погодження про договірну ціну на виконання проектно-вишукувальних та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) (додаток № 1 до договору), в якому погоджена договірна ціна на виготовлення (передачу) науково - технічної продукції в сумі 299854,80 грн. (двісті дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири грн. 80 коп.), у тому числі ПДВ 20% - 49975,80 грн.

Пунктом 2.2 вищевказаного договору визначено, що замовник до початку робіт перераховує виконавцю аванс в розмірі 15% вартості робіт за договором в сумі 44978 (сорок чотири дев'ятсот сімдесят вісім) грн., в тому числі ПДВ 20% - 7496,33 грн.

У п. 2.3 цього ж договору сторони передбачили, що оплата за даним договором здійснюється замовником протягом 10 календарних днів після оформлення акту здачі-приймання виконаних робіт.

В п. 4.3, 4.4 договору від 20.09.2011 р. № 4126 сторони встановили, що строком закінчення робіт є дата підписання акту здачі-приймання виконаних робіт. У випадку виявлення після передачі науково-технічної документації недоліків виконавець зобов'язаний їх виправити за свій рахунок та повторно передати замовнику результати робіт протягом 10-ти календарних днів.

Додатковою угодою № 1 від 31.05.2012 р. до договору від 20.09.2011 р. № 4126 сторони змінили назву виконавця на ПАТ "Харківський Водоканалпроект" (а.с. 12).

07.02.2013 р. сторонами було підписано акт здачі-приймання проектно-вишукувальних та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) за договором № 4126 від 20.09.2011р. (а.с. 47), відповідно до якого підлягає оплаті з боку замовника 143638,16 грн., окрім того ПДВ 20 % - 28727,64 грн., загалом 172365,80 грн.

Відповідач 24.12.2014 р. направив на адресу позивача претензію № 02/163 від 24.12.2014 р., яка була отримана останнім 30.12.2014р., але відповіді на неї матеріали справи не містять та борг позивачем не погашено.

Як вважає позивач, у вищезазначеному договорі № 4126 від 20.09.2011р. на виконання проектно-вишукувальних робіт та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) не узгоджений строк його дії, не узгоджені суттєві умови договору а саме: ціна, підстава виконання робіт, платник по договору, розрахунок вартості виконуємих робіт. За таких обставин, позивач зазначає, що оспорюваний договір не відповідає вимогам чинного законодавства та має бути визнаний судом недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним зазначеного договору, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги нормативно та документально не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини щодо надання послуг та їх оплати.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом … визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом (ч.1, 2 ст.20 ГК України).

У відповідності до ст.ст. 1, 2 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину (або його окремої частини) є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Пунктом 7 та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Цим же пунктом названої Постанови Верховного Суду України визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину

В п. 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 роз'яснено, що за загальним правилом статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

Таким чином, позивач в силу викладеного та у відповідності до вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) зобов'язаний довести за допомогою належних та допустимих доказів по-перше: порушення спірним правочином прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; по-друге, наявність передбачених законом підстав для визнання спірного договору недійсними, а саме норм права, котрим цей правочин суперечить і доведення факту невідповідності змісту спірного договору цим нормам.

Як свідчать матеріали справи, позивачем цей тягар доказування не витримано.

Позивачем ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не вказано, яким чином недоліки спірного правочину, про існування яких стверджує позивач, порушують його права або охоронювані законом інтереси. Крім того, позивачем не доведено також і факту невідповідності умов договору вимогам Закону. Відповідні твердження позивача, викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права.

Колегією суддів не було встановлено невідповідності спірного договору вимогам законодавства, на які вказував позивач у позові та в апеляційній скарзі.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів на спростування фактів, викладених в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що твердження позивача про те, що спірним договором не встановлений строк дії договору, позбавлені належної переконливості, оскільки строк дії договору визначений розділом 8 оспорюваного правочину, який має відповідну назву: "Строк дії договору". При цьому в пункті 8.3. договору визначено безпосередньо строк дії власне договору, а в п.п. 8.1., 8.2. - строк виконання передбачених договором робіт (початок - з моменту підписання договору та отримання авансу; закінчення - чотири місяці після підписання договору, отримання вихідних даних та авансу), що очевидно є різними речами.

Також, не можуть бути визнані обґрунтованими і твердження позивача про неузгодження ціни договору мотивовані посиланнями на п.2.1. договору, який передбачає фіксовану ціну, та на п. 7.3. договору, який передбачає можливість перегляду ціни до завершення строку їх виконання. Останнім пунктом визначено, що такий перегляд оформлюється шляхом підписання відповідних додаткових угод, що цілком відповідає приписам чинного законодавства про порядок внесення змін до договору (ч.1 ст. 652 ЦК України). За відсутності таких додаткових угод вважається, що договір діє в первісній редакції в т.ч. в частині визначеної сторонами у п. 2.1. договору ціни.

Крім того, позивач зазначає про те, що у відповідності до п. 1.2 договору підставою для виконання робіт та надання послуг є лист позивача від 27.10.2010 р. № 14432/45-15, проте завдання на розробку схеми містить посилання на інший лист № 14432/4-15 від 27.10.2010 р. Також зазначає, що згідно з п. 2.1 договору, оплату за виконані роботи здійснює позивач, а умовами завдання на розробку платником по договору визначено "Дніпроводоканал", назва якого не співпадає з юридичною назвою позивача.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 180 ГК України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Матеріали справи свідчать про те, що договір від 20.09.2011 р. № 4126, додаткова угода № 1 від 31.05.2012 р. до цього договору та Протокол узгодження договірної ціни на виконання проектно-вишукувальних та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) по договору від 20.09.2011 р. від замовника (позивача) підписані виконуючим обов'язки директора Орел Костянтином Євгеновичем та скріплені печаткою КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради.

З метою виконання умов договору від 20.09.2011 р. № 4126 сторони узгодили Завдання на розробку схеми оптимізації роботи централізованих систем водопостачання м. Дніпропетровська (лівий берег), яке також затверджено в.о. директора Орел Костянтином Євгеновичем та скріплено печаткою КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (а.с. 15-17).

Тим самим позивач в особі керівника Орел К.Є. погодився з умовами договору від 20.09.2011 р. № 4126.

Крім того, підписавши акт здачі-приймання проектно-вишукувальних робіт, послуг (науково-технічної продукції) від 07.02.2013 р., позивач прийняв виконані відповідачем за замовленням позивача роботи по договору від 20.09.2011 р. № 4126 та погодився з сумою вартості виконаних робіт - загалом 172365,80 грн. В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження недоліків виконаних робіт.

Заборгованість позивача по договору від 20.09.2011 р. № 4126 також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем станом на 01.12.2013 р (а.с 48).

Таким чином, враховуючи, що протягом дії договору від 20.09.2011 р. № 4126 цей договір виконувався сторонами, посилання позивача на неузгодженість істотних умов договору та суперечності в умовах договору не підтверджені матеріалами справи та не можуть бути підставою для визнання недійсним договору на виконання проектно-вишукувальних та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) від 20.09.2011 р. № 4126.

Крім того, відповідно п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про не укладення договору, а не про його недійсність.

Наведені в позові та в апеляційній скарзі позивачем доводи щодо визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки він не відповідає нормам чинного законодавства не знайшли свого відображення в матеріалах справи, жодної підстави для визнання оспорюваного договору недійсним позивач не навів ані у суді першої інстанції, ані у суді апеляційної інстанції, інших доводів, що договір суперечить чинному законодавству України позивачем також не надано, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2015 р. у справі № 922/2934/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2015 р. у справі № 922/2934/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 08.09.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.