РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2015Справа №910/21154/14

За позовом Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

до Приватного підприємства «Бренд Оптик», Приватної агрофірми «Єрчики», Приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча», Дочірнього підприємства «Запоріжжя-агро» та Дочірнього підприємства «Ілліч-агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

про визнання права власності.

Головуючий суддя Нечай О.В.

суддя Бондарчук В.В.

суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача: Черняк А.А., за довіреністю

від відповідача - 1: не з'явився

від відповідача - 2: Матківська О.Г., за довіреністю

від відповідача - 3: Матківська О.Г., за довіреністю

від відповідача - 4: не з'явився

від відповідача - 5: Семеній О.М., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (далі - позивач) до Приватного підприємства «Бренд Оптик» (далі - відповідач - 1), Приватної агрофірми «Єрчики» (далі - відповідач - 2), Приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча» (далі - відповідач - 3), Дочірнього підприємства «Запоріжжя-агро» (далі - відповідач - 4) та Дочірнього підприємства «Ілліч-агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - відповідач - 5) про визнання права власності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/21154/14, розгляд справи призначено на 12.11.2014 р.

20.10.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

27.10.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача - 4 надійшов відзив на позовну заяву.

10.11.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача - 3 надійшов відзив на позовну заяву.

10.11.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача - 2 надійшов відзив на позовну заяву.

11.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові заперечення на відзив відповідача - 4.

12.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача - 5 було подано клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву.

У судове засідання 12.11.2014 р. представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21154/14 позивач виконав.

У судове засідання 12.11.2014 р. представник відповідача - 1 не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21154/14 відповідач - 1 не виконав.

У судове засідання 12.11.2014 р. представник відповідача - 2 з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21154/14 відповідач - 2 виконав.

У судове засідання 12.11.2014 р. представник відповідача - 3 не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21154/14 відповідач - 3 виконав.

У судове засідання 12.11.2014 р. представник відповідача - 4 не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21154/14 відповідач - 4 виконав.

У судове засідання 12.11.2014 р. представник відповідача - 5 з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21154/14 відповідач - 5 виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 12.11.2014 р. клопотання представника відповідача - 5 про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 12.11.2014 р. клопотання представника відповідача - 5 про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Враховуючи те, що представники відповідача - 1 та 4 у судове засідання 12.11.2014 р. не з'явились, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем - 1 вимог ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21154/14, необхідністю витребування нових доказів та задоволенням клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 10.12.2014 р.

13.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

13.11.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача - 5 надійшов відзив на позовну заяву.

01.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові заперечення на відзив відповідача - 5, письмові заперечення на відзив відповідача - 3, письмові заперечення на відзив відповідача - 2.

08.12.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача - 3 надійшла заява про застосування строків позовної давності.

08.12.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача - 2 надійшла заява про застосування строків позовної давності.

У судове засідання 10.12.2014 р. представник позивача з'явився.

У судове засідання 10.12.2014 р. представник відповідача - 5 з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 10.12.2014 р. представники відповідачів 1, 2, 3 та 4 не з'явились.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.12.2014 р. призначено колегіальний розгляд справи № 910/21154/14.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва Князькова В.В. від 10.12.2014 р. розгляд справи № 910/21154/14 доручено здійснювати колегії суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Васильченко Т.В., суддя Бондарчук В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.12.2014 р. справу № 910/21154/14 було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Васильченко Т.В., суддя Бондарчук В.В., розгляд справи призначено на 21.01.2015 р.

24.12.2014 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані письмові пояснення для долучення до матеріалів справи.

29.12.2014 р. від представника відповідача - 5 до господарського суду міста Києва надійшло клопотання про витребування доказів.

20.01.2015 р. представником відповідача - 5 через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані письмові пояснення до заперечень позивача.

У судове засідання 21.01.2015 р. представник позивача з'явився.

Представники відповідачів - 1, 4 у судове засідання 21.01.2015 р. не з'явились.

Представник відповідача - 2 у судове засідання 21.01.2015 р. з'явився та надав суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача - 3 у судове засідання 21.01.2015 р. з'явився.

У судовому засіданні 21.01.2015 р. судом було відкладено розгляд клопотання про зупинення провадження у справі до наступного судового засідання.

Враховуючи неявку представників відповідачів 1 та 4 у судове засідання, неподання відповідачем - 1 витребуваних доказів та необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 11.02.2015 р.

29.01.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

05.02.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані документи для долучення до матеріалів справи.

09.02.2015 р. представником відповідача - 2 та відповідача - 3 через відділ діловодства господарського суду міста Києва були надані суду листи.

10.02.2015 р. представником відповідача - 4 через відділ діловодства господарського суду міста Києва була подана заява про застосування строків позовної давності.

11.02.2015 р. від Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» надійшли витребувані судом документи.

У судове засідання 11.02.2015 р. представник позивача з'явився.

Представники відповідачів 1 та 4 у судове засідання 11.02.2015 р. не з'явились.

Представники відповідачів 2, 3 та 5 у судове засідання 11.02.2015 р. з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні 11.02.2015 р. клопотання представників відповідача - 2 та відповідача - 4 про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про необхідність їх задоволення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2015 р. провадження у справі № 910/21154/14 було зупинено до набрання законної сили вироком Попільнянського районного суду Житомирської області у справі № 1-138/11 (провадження № 1/288/3/13).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 р. апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" залишено без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 11.02.2015 р. у справі № 910/21154/14 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.05.2015 р. касаційну скаргу задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 року та ухвалу господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року про зупинення провадження у справі скасовано, а справу передано на розгляд господарському суду міста Києва.

Згідно з Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 04-23/581 від 29.05.2015 р., у зв'язку із закінченням повноважень судді Васильченко Т.В., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/21154/14, за результатами якого зазначену справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., судді Бондарчук В.В., Яковенко А.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2015 р. розгляд справи було призначено на 24.06.2015 р.

24.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

У судове засідання 24.06.2015 р. представники позивача, відповідача 2, 3 та 5 з'явились, представники відповідача 2 та 4 не з'явились.

Враховуючи неявку представників відповідачів 1 та 4 у судове засідання 24.06.2015 р., розгляд справи було відкладено на 05.08.2015 р.

05.08.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача - 5 було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 05.08.2015 р. представники позивача, відповідача 2 та 3 з'явились, представники відповідачів 1, 4 та 5 не з'явились.

Представник відповідачів 2 та 3 у судовому засіданні 05.08.2015 р. подав клопотання про продовження строків розгляду справи.

За результатами розгляду клопотання представника відповідача - 5 про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Розглянувши у судовому засіданні 05.08.2015 р. клопотання представника відповідачів 2 та 3 про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи неявку представників відповідачів 1 та 4 у судове засідання 24.06.2015 р., а також враховуючи необхідність витребування нових доказів та задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 02.09.2015 р.

02.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

У судове засідання 02.09.2015 р. представник позивача з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідачів 2 та 3 у судове засідання 02.09.2015 р. з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

У судове засідання 02.09.2015 р представник відповідача 5 з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

Представники відповідачів 1 та 4 у судове засідання 02.09.2015 р. не з'явились.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2005 р. між ВАТ «Могилів-Подільський машинобудівний завод ім. С.М. Кірова» та Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (в подальшому перейменоване на Державне публічне акціонерне товариство «Украгролізинг», далі - позивач, лізингодавець) було укладено Договір поставки № 05-237.

08.06.2005 р. між ВАТ «Харківський тракторний завод» та позивачем укладено Договір поставки № 05-555.

Згідно даних Договорів поставки, позивач придбає у власність товар у постачальника, згідно Порядку використання коштів державного бюджету, що спрямовуються на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу на умовах фінансового лізингу та заходи по операціях фінансового лізингу. Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 р. № 1904, з метою надання у користування на визначений строк лізингоодержувачу на умовах договору лізингу.

Додатками № 1 до вищезазначених договорів включено ПП «Бренд Оптик» (далі - відповідач - 1, лізингоодержувач) у перелік лізингоодержувачів згідно договорів поставки.

Пунктом 1.2 вказаних договорів поставки визначено, що товар передається у власність покупця з метою його передачі в фінансовий лізинг третім особам.

01.06.2005 р. позивач уклав з відповідачем - 1 Договір фінансового лізингу №10-05-543фл (далі - Договір) та передав останньому у платне користування сільськогосподарську техніку, а саме: трактор-навантажувач Т-156Б-09 (1 од.) зав. №7428, трактор колісний ХТЗ- 17221 (2 од.) зав. №№1167, 1168, навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6 (3 од.) зав. №№33513, 33516, 33522, які відповідно були придбані позивачем за вищезазначеними договорами поставки від 18.03.2005 № 05-237 та від 08.06.2005 № 05-555, що підтверджується актами приймання-передачі від 04.07.2005, від 05.09.2005 та від 23.06.2005 до Договору. В даних актах також зазначено завод-виготовлювач та вказані договори поставки, на умовах яких придбано вказану техніку.

Факт передачі техніки відповідачу - 1 підтверджується також накладними від 04.07.2005 №68/4Л, від 23.06.2005 №68/ЗЛ та від 05.09.2005 №002810.

За дану техніку позивачем сплачено на користь постачальників ВАТ «Могилів-Подільський машинобудівний завод ім. С.М. Кірова» та ПАТ «Харківський тракторний завод» за вказаними договорами поставки їх вартість, що підтверджується платіжними дорученнями від 30.06.2005 № 170, від 5: 36.2005 № 169, від 10.11.2005 № 526 та від 03.11.2005 № 516.

Відповідно до п. 5.1 Договору предмет лізингу протягом всього строку дії Договору є власністю лізингодавця.

Позивачем зазначено, що у зв'язку з розтратою службовими особами відповідача - 1 предметів лізингу за Договором фінансового лізингу від 01.06.2005 №10-05-543фл, позивач звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Судом встановлено, що під час досудового слідства було частково вилучено, визнано речовими доказами та передано на відповідальне зберігання техніку, що є предметом лізингу за договором фінансового лізингу №10-05-543фл від 01.06.2005 р., а саме трактор-навантажувач Т-156Б-09, зав. №7428, вилучений 15.06.2010 р. у ПАФ «Єрчики» (далі - відповідач - 2) , трактор колісний ХТЗ-17221, зав. №1167, вилучений 22.06.2010 р. у ДП «Ілліч - Запоріжжя-Агро» (далі - відповідач - 4) , трактор колісний ХТЗ-17221, зав. №1168, вилучений 18.08.2010 р. у ДП «Ілліч - Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - відповідач - 5), навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6 (1 од.), зав. №33513, вилучений 21.10.2010 у ПСП «Сокільча» (далі - відповідач - 3).

У зв'язку з неналежним зберіганням вказаних речових доказів, позивачем було заявлено клопотання до Попільнянського районного суду Житомирської про передачу їх на зберігання власнику, Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг».

Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 15.07.2014р. клопотання задоволено, передано речові докази на зберігання позивачу, а саме: трактор навантажувач Т-156Б-09, зав. №7428, трактор колісний ХТЗ-17221, зав. №1167, трактор колісний ХТЗ-17221, зав. №1168, навантажувач ковшовий шнекового Р6-КШП-6, зав. №33513.

В подальшому, до Попільнянського районного суду Житомирської області у вказаній кримінальній справі надійшло клопотання відповідача - 2 та відповідача - 3 про залишення навантажувача ковшового шнекового Р6-КШП-6, зав. №33513 і трактора-навантажувача Т-156Б-09, зав. №7428 на зберіганні у останніх, а також про належність техніки останнім на праві власності.

Постановами Попільнянського районного суду Житомирської області від 02.09.2014р. залишено навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6, зав. №33513 і трактор-навантажувач Т-156Б-09, зав. №7428 на зберіганні у відповідачів 3 та 2 відповідно.

Також судом встановлено, що вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.12.2014 р. у кримінальній справі № 1-138/11 цивільний позов Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» про стягнення 1 612 180,29 грн. було задоволено, стягнуто солідарно з Бугуна Віктора Валентиновича, який відповідно до протоколу зборів власників Приватного підприємства «Бренд Оптик» перебував на посаді директора зазначеного підприємства та відповідно до його статуту був його власником, розпоряджаючись, зокрема, майном Приватного підприємства «Бренд Оптик», та Кривенка Юрія Леонідовича, який обіймав посаду заступника директора Приватного підприємства «Бренд Оптик», на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» 1 612 180,29 грн. заподіяної шкоди, що фактично є вартістю предметів лізингу, згідно з Договором № 10-05-543 фл від 01.06.2005 р. Речові докази, а саме предмети лізингу за вищезазначеним Договором № 10-05-543 фл від 01.06.2005 р., зокрема, навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6 (1 шт.), зав. № 33513 було залишено Приватному сільськогосподарському підприємству «Сокільча»; трактор-навантажувач Т-156Б-09 (1 шт.) зав. № 7428 було залишено Приватній агрофірмі «Єрчики»; трактор колісний ХТЗ-17221, зав. № 1168 було залишено Дочірньому підприємству «Ілліч-агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»; трактор колісний ХТЗ-17221, зав. № 1167 було залишено Дочірньому підприємству «Ілліч-агро Запоріжжя» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», яке в подальшому було перейменовано на Дочірнє підприємство «Запоріжжя-агро».

Отже, вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.12.2014р. у кримінальній справі № 1-138/11 стягнуто солідарно із засуджених на користь позивача вартість вищезазначених предметів лізингу, визнання права власності на які є предметом розгляду справи № 910/21154/14. Більше того, вказані предмети лізингу, згідно з вироком, залишені відповідачам.

Проте, станом на поточну дату вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.12.2014р. у кримінальній справі № 1-138/11 законної сили не набрав, оскільки був оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області.

Відповідачем - 4, в свою чергу, відмовлено позивачу у добровільній передачі техніки згідно постанови від 15.07.2014 р. Попільнянського районного суду Житомирської області.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.11.2009 р. у справі № 38/436, яке набрало законної сили, договір фінансового лізингу від 01.06.2005 р. № 10-05-543фл було розірвано.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, позивач просить суд визнати право власності позивача на предмет лізингу, а саме трактор-навантажувач Т-156Б-09, зав. № 7428, трактор колісний ХТЗ-17221, зав. № 1167, трактор колісний ХТЗ-17221, зав. № 1168, навантажувач шнековий Р6-КШП-6, зав. № 33513, враховуючи невизнання відповідачами його права власності на вказане майно.

Позивачем у позовній заяві також зазначено, що станом на 21.12.2009 р. залишкова вартість трактора-навантажувача Т-156Б-39 зав. №7428 (1 од.) становить 26 324,31 грн., тракторів колісних ХТЗ-17221, зав. № 1167 та ХТЗ-17221, зав. № 1168 ( 2 од.) становить в сумі 50 405,44 грн. (25 202,72 грн. кожен) та навантажувача ковшового шнекового Р6- КІШП-6, зав. № 33513 (1 од.) становить 5 405,47 грн., таким чином ціна позову складає 82 135,22 грн.

Відповідач - 4 заперечує проти позову з наступних підстав.

02.12.2006 р. між ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та відповідачем - 4 було укладено Договір купівлі-продажу частин сукупних валових активів (єдиного майнового комплексу).

З додатку № 4 до даного договору вбачається перехід до відповідача - 4 права власності на трактор колісний ХТЗ-17221, зав. № 1167, який в подальшому зареєстрований за відповідачем - 4 згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ 335040, в зв'язку з чим відповідач - 4 зазначає, що він є добросовісним набувачем.

Таким чином, відповідача - 4 зазначає, що ним доведено власний статус добросовісного набувача трактору колісного ХТЗ-17221, зав. № 1167, у якого витребування цього майна заборонено законом, а позивачем не доведено, що це майно вибуло з його володіння в межах правових підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, визначених як обставини, за якими власник може витребувати майно і у добросовісного набувача.

Крім того, відповідач - 4 зазначає про невірно обраний позивачем спосіб судового захисту порушеного права, зауважуючи, що позов про визнання права власності це вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, яка не поєднана з конкретними вимогами про повернення майна, і задоволення таких вимог саме по собі не відновлює права, порушеного шляхом позбавлення власника можливості володіти, користуватися та розпоряджатися свої майно, такі вимоги не є належним способом захисту порушених прав.

Відповідач - 3 заперечуючи проти позову, у своєму відзиві зазначає, що останнім було придбано у відповідача - 1 навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6, зав. № 33513, за вказану техніку відповідач - 3 здійснив 100 % оплату його вартості, а отже з урахуванням ст. 328 та ст. 388 ЦК України, відповідач - 3 не є належним відповідачем, оскільки є добросовісним набувачем майна.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач - 2 заперечує проти позову, з огляду на наступне.

Відповідач - 2 зазначає, що він є власником трактора-навантажувача Т-156Б-09, зав. № 7428, державний номер 08182 АЕ, право власності на який зареєстровано 24.12.2005 р. Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини АБ № 091255.

Зазначене майно було придбано відповідачем -2 у відповідача - 1, та здійснено відповідну 100 % оплату вартості зазначеного майна.

В зв'язку з чим відповідач - 2, посилаючись на статті 321, 328 та 388 ЦК України, зазначає про невірно обраного відповідача та про належність його до статусу добросовісного набувача.

Відповідач - 5, заперечуючи проти позову, зазначає про те, що позивачем не доведено, що він є власником спірного майна на час розгляду справи, а в свою чергу за відповідачем - 5 відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серія ЕА № 012598 зареєстровано право власності на трактор колісний марки ХТЗ-17221, зав. № 1168, реєстраційний номер 12004АН, що є належним доказом на підтвердження права власності відповідача - 5 на дане майно.

Заперечуючи проти доводів, викладених у відзивах, позивач зазначає про те, що позовні вимоги стосуються визнання права власності, а не витребування майна, оскільки позивач звернувся до господарського суду міста Києва не з метою набуття права власності на вказану техніку, а його підтвердження, оскільки право власності вже було набуте позивачем, що враховуючи статті 16 та 392 ЦК України є вірно обраним способом захисту.

Позивач також зауважує, що відповідно до п. 5.4 Договору лізингоодержувач не має права передавати предмет лізингу в суборенду, сублізинг, заставляти чи відчужувати, або в будь-який інший спосіб розпоряджатися чи відчужувати предмет лізингу без письмового дозволу лізингодавця, який позивач відповідачу - 1 не давав, а отже спірне майно належить позивачу на праві власності.

В своїх поясненнях позивачем також зазначено, що з урахуванням статей 203, 215 та 228 ЦК України, договори купівлі-продажу спірного майна, укладені відповідачем - 1 з відповідачами 2 та 3, є нікчемними на підставі ст. 658 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Так, у гл. 29 ЦК передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, згідно з нормами статей 387, 388 цього Кодексу власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача, а у ст. 392 ЦК передбачене право особи, яка вважає себе власником майна, пред'явити позов про визнання права власності до осіб, які не визнають, заперечують або оспорюють це право власності та не перебувають із власником у договірних або інших зобов'язальних правовідносинах.

Така вимога може бути додатковою до іншої - зокрема до позову про витребування майна із чужого володіння.

У ч. 1 ст. 388 ЦК передбачено, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки за ст. 388 ЦК добросовісне набуття можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК випадки витребування майна власником від добросовісного набувача можуть мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі.

Таким чином, за змістом п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК вибуття майна не з волі власника означає відсутність у нього свідомо поставленої мети щодо передачі майна у власність іншій особі, невжиття ним будь-яких дій чи заходів для досягнення цієї мети та втрату майна в результаті вчинення іншими особами дій, спрямованих на відчуження майна, без погодження з власником.

Добросовісне придбання, згідно зі ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захистові шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 06.05.2010 р., постанові Верховного Суду України від 30.01.2012 р., ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.06.2013 р. та рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2011 р.

Отже, позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності.

Відповідачами 2, 3 та 5 також було подано заяви про застосування строків позовної давності.

Згідно з п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29 травня 2013 року N 10 (далі - Постанова № 10) позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Як вказано в пункті 2.1 Постанови № 10, частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Згідно з п. 2.2 Постанови № 10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 07.09.2015 р.

Головуючий суддя О.В. Нечай

Суддя В.В. Бондарчук

Суддя А.В. Яковенко