РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015Справа №910/8470/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Полімер"

до Публічного акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит"

про зобов'язання вчинити дії

Головуючий суддя Полякова К.В.

Суддя Балац С.В.

Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

Від позивача: Федорчук М.В., Федорчук В.М. (дов. №б/н від 12.12.2014),

Від відповідача: Луцький М.І. (дов. №3-130100/10056 від 20.05.2015), Мухін А.М. (дов.№3-131100/12448 від 23.06.2015),

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Полімер" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про зобов'язання вчинити дії.

06.04.2015 ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі №910/8470/15-г та призначено її до розгляду на 12.05.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача від 21.04.2015 про проведення судового засідання у режимі відео конференції. Разом з тим, суд зауважує, що учасники процесу не позбавлені права повторного звернення із таким клопотанням до суду.

За наслідками судового засідання 12.05.2015 винесена ухвала про відкладення розгляду справи до 02.06.2015.

02.06.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" надійшла зустрічна позовна заява, яка повернута заявнику відповідною ухвалою суду на підставі ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

03.06.2015 повторним автоматичним розподілом справ визначено для розгляду справи №910/8470/15-г колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Полякова К.В., судді Шкурдова Л.М., Яковенко А.В.

Відповідною ухвалою суду від 03.06.2015 справа №910/8470/15-г прийнята вищезазначеною колегією суддів до свого провадження та призначена до розгляду на 23.06.2015 року.

16.06.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

23.06.2015 від відповідача через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшло клопотання із проханням розгляд справи відкласти.

Розгляд справи 23.06.2015 не відбувся у зв'язку із перебуванням судді Шкурдової Л.М. на лікарняному, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

16.07.2015, на виконання розпорядження керівника апарату суду, здійснено повторний автоматичний розподіл справ, за наслідками якого для розгляду справи №910/8470/15-г визначено колегію суддів у наступному складі: Головуючий суддя Полякова К.В., судді Балац С.В., Яковенко А.В.

Ухвалою суду від 16.07.2015 справу №910/8470/15-г прийнято до свого провадження вищезазначеною колегію суддів та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.09.2015 року.

До судового засідання 03.09.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Так, представники позивача просили позовні вимоги задовольнити у повному, посилаючись на обставини та факти, викладені у позові та додаткових письмових поясненнях, із покладанням на відповідача судових витрат. Також, до початку судового розгляду, 20.07.2014 позивачем через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва подано клопотання про направлення повідомлення до органів досудового розслідування щодо вчинення посадовими особами Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень.

Ознайомившись із поданим клопотанням, суд відзначає, що відповідно до положень статті 90 Господарського процесуального кодексу України, якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки дії, переслідуваної у кримінальному порядку, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення органам внутрішніх справ чи прокуратури.

За приписами п. 5.10., 5.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», на відміну від окремої ухвали повідомлення органам внутрішніх справ чи прокуратури (частина четверта статті 90 ГПК) надсилаються господарським судом не з будь-якого факту порушення підприємством або організацією законності, а лише у тих випадках, коли господарський суд виявить у діяльності працівників підприємства, організації такі порушення законності, які містять ознаки дії, переслідуваної в кримінальному порядку.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відхилення клопотання позивача про направлення повідомлення, з підстав того, що виявлення ознак дій, переслідуваних у кримінальному порядку у межах господарського процесу, належить виключно господарському суду. Крім того, суд зауважує, що ТОВ «Виробнича фірма «Полімер» не позбавлена права самостійно звернутись до відповідних органів.

Представники відповідача під час судового засідання подали до суду клопотання про залучення третьої особи. Із тексту поданого клопотання суд не вбачає кого саме просить залучити до участі у справі відповідач в якості третьої особи. Натомість, в усному порядку представники позивача пояснили, що просять залучити до участі у справі контрагента позивача, на користь якого мали бути перераховані грошові кошти згідно спірних платіжних доручень.

Заслухавши думку представників сторін, суд визнав необґрунтованим клопотання відповідача про залучення третьої особи, а тому відмовив у його задоволенні з огляду на нижченаведене.

Так, положеннями статті 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Необхідність залучення третьої особи, на думку представника відповідача полягає у можливості надання контрагентом пояснень, щодо перерахування на його користь грошових котів, із наданям доказів.

Однак, суд зауважує, що обов'язок доказування обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень, у відповіденості до ст.33 ГПК України.

Отже, норми Господарського процесуального кодексу України передбачають можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін.

Таким чином, оскільки заявником клопотання про залучення третьої особи - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не визначено яким саме чином рішення у даній справі може вплинути у подальшому на права та обов'язки контрагента позивача та чи вплине взагалі рішення у даній справі на права та обов'язки контрагента позивача, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такого клопотання.

Надалі представниками відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, та усні заперечення проти задоволення позовних вимог, аналогічні тим, що викладені у поданому відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» (надалі - Клієнт) укладено договір № 3688 на розрахунково-касове обслуговування (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточні рахунки № 0801 в гривнях, №0802 в доларах США, №0803 в євро та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

Вказаний вище договір укладено сторонами шляхом підписання єдиного документа, та згідно норм чинного законодавства для укладення такого типу договору (банківського рахунку та розрахунково-касового обслуговування) не встановлено вимоги про обов'язкове нотаріальне посвідчення. Умовами самого договору такої вимоги також не передбачено.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п. 2.2. договору списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно пункту 2.4. договору умови та порядок роботи за системою "Клієнт - Банк" регламентуються окремим договором, який є невід'ємною частиною договору.

Згідно викладеного в п. 3.3.2. договору банк, також, взяв на себе зобов'язання вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами.

Позивачем на виконання відповідачеві подано платіжне доручення в іноземній валюті № 4 на суму 22 357,56 євро від 16.01.2015 року. Надалі, 19.01.2015 на виконання відповідача ТОВ «ВФ «Полімер» подано платіжне доручення в іноземній валюті № 6 на суму 14 566,80 євро.

Згідно вказаних платіжних доручень мало бути здійснено перерахування грошових коштів до Банку - Бенефіціара B.R.D. Ag. Codlea, Codlea, Brasov, Romania, на рахунок RO 34BRD080SV0, бенефіціаром якого є S.C. DEKOFILM ROMANIA, що знаходиться за адресою str. Rampei, 1, Corp 5, 505100, Codlea, Brasov, Romania.

20.01.2015 позивачем подано платіжне доручення в іноземній валюті № 5 від 20.01.2015 на суму 37 535,43 євро на виконання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до якого мали бути перераховані грошові кошти на рахунок R051RNC5030003, що відкритий в банку ROMANIA COMERCIAL BANK DMITRIE PAMPEI, 60, BUCHAREST, ROMANIA, RNC8R0BU. Бенефіціаром рахунку є CARDINAL S.R.L., str. Drumul lunca Cetatlinr 475m sector 3, BUCHAREST, ROMANIA.

Із наданих позивачем копій платіжних доручень № 4 від 16.01.2015, № 6 від 19.01.2015 та №5 від 20.01.2015 вбачається, що вказані платіжні доручення були одержані банком 19.01.2015, 19.01.2015 та 20.01.2015 відповідно, про що наявна відмітка банку.

Із банківської виписки від 17.01.2015 вбачається, що кінцеве сальдо по рахунку становить 1 872 663,53 грн. Одночасно із банківської виписки за період 14.01.2015-17.01.2015 вбачається, що позивачем здійснено купівлю валюти євро.

У свою чергу, відповідач у визначений строк не виконав платіжні доручення, будь-яких повідомлень про неможливість виконання зобов'язання на адресу Позивача не направляв.

Із матеріалів справи вбачається, що 18.02.2015 позивачем на адресу відповідача направлено лист за вихідним № 114 з проханням повідомити про причини невиконання зобов'язання та вимогою виконати вищевказані платіжні доручення №4, №5 та №6.

23.02.2015 від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» позивачеві надійшов лист, в якому банк повідомив, що звернення позивча розглянуто і запропонував звертатися до персонального Клієнт-менеджера. Позивач неодноразово звертався до Клієнт-менеджера з проханням вирішити питання перерахування коштів та пояснити причини затримки.

З метою отримання інформації, щодо отримання грошових коштів, 02.03.2015 ТОВ «ВФ «Полімер» звернувся із запитом за вихідним №150 до одержувача грошових коштів за платіжними дорученнями № 4 від 16.01.2015 та № 6 від 19.01.2015, а саме до S.C. DEKOFILM ROMANIA, що знаходиться за адресою str. Rampei, 1, Corp 5, 505100, Codlea, Brasov, Romania, про підтвердження отримання грошових коштів згідно вказаних платіжних доручень станом на 03.03.2015 року.

Проте, у своєму повідомленні від 04.03.2014 одержувач зазначив, що згідно надісланих Swift копій № 4 від 16.01.2015 та № 6 від 19.01.2015 коштів у розмірі 22 357,56 євро та 14 566,80 євро на його рахунок не надходило, що також підтверджується литом банку отримувача - BRD Groupe Societe Generale.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач із аналогічним запитом за вихідним № 151 від 02.03.2015 звернувся до одержувача грошових коштів за платіжними дорученнями № 5 від 20.01.2015, у відповідь на який, одержувач повідомляє, що згідно Swift копія №5 від 20.01.2015 грошових коштів у розмірі 37 535,43 не отримував, на підтвердження чого направив лист обслуговуючого банку, а саме Banca Comerciala Romana SA.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до Swift 1, 2, 3 грошові кошти за платіжними дорученнями в іноземній валюті № 4 від 16.01.2015 на суму 22 357,56 євро, № 6 від 19.01.2015 на суму 14 566,80 євро, № 5 від 20.01.2015 на суму 37 535,43 євро з рахунку позивача є списаними, але на рахунки одержувачів не зараховані. Отже, предметом спору у даній справі є вимога позивача зобов'язати відповідача виконати платіжні № 4 від 16.01.2015 на суму 22 357,56 євро, № 6 від 19.01.2015 на суму 14 566,80 євро, № 5 від 20.01.2015 на суму 37 535,43 євро, які не виконані станом на день розгляду справи.

У своєму письмовому відзиві, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» заперечує проти задоволення та стверджує, що платіжні доручення Банком виконані, що на його думку, підтверджується копіями виписок по особовому рахунку з 14.01.2015 по 15.01.2015, 17.01.2015 по 17.01.2015, а також заявами позивача про купівлю іноземної валюти № 1 від 12.01.2015, № 4 від 14.01.2015, № 5 від 14.01.2015 з підставою: для купівлі іноземної валюти на МВРУ: сплата по імпортному контракту (копії заяв про купівлю іноземної валюти до суду надаються). Крім того, підставами заперечень відповідача були зауваження щодо оформлення спірних платіжних доручень, а саме щодо відсутності вказівки про платника банківських комісій.

Також, відповідач, посилаючись на положення постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.06.2015, вказує, що розрахунки в іноземній валюті мають бути здійснені у строк, що не перевищує 90 календарних днів. Оскільки строк платіжних доручень перевищує вказані строки, банк, посилаючись на положення пункту 7 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 №281, продано іноземну валюту, яку раніше куплено на міжбанківському валютному ринку за заявами Позивача на купівлю іноземної валюти та потім списано з рахунку Позивача на підставі платіжних доручень Позивача: №4 від 16.01.2015 на суму 22357,56 євро; №5 від 20.01.2015 на суму 37535,43 євро; №6 від 19.01.2015 на суму 14566,80 євро та повернуто на поточний рахунок Позивача грошові кошти у загальній сумі 1 685 063,41 (один мільйон шістсот вісімдесят п'ять тисяч шістдесят три) грн. 41 коп., на підтвердження чого надає виписку по особовому (розподільчому) рахунку за період з 03.07.2015 по 03.07.2015 та виписку по особовому (поточному) рахунку за період з 06.07.2015 по 06.07.2015 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК УКраїни) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 2 вказаної статті містить у своєму змісті посилання на положення ст. 11 ЦК України, що є переліком підстав з яких виникають зобов'язання передбачає.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір на розрахунково-касове обслуговування за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач мав передбачені законом підстави обмежувати права позивача щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на рахунку останнього.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, а також відповідальність суб'єктів переказу та загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначається Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Платіжним дорученням, відповідно до п.п. 1.30., 1.35. ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", є розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача; розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Пунктами 8.2., 8.3. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки. За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

За приписами п. 21.1. ст. 21. ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Ініціювання переказу здійснюється за платіжним дорученням.

Згідно з п.п. 22.4., 22.7., 22.9. ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. У разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

У відповідності до ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Відповідно до п.п. 32.1., ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Отже, не виконанням наданих позивачем платіжних доручень № 4 від 16.01.2015, №6 від 19.01.2015 та №5 від 20.01.2015, та не перерахуванням коштів за вказаними у них реквізитами, враховуючи наявність достатньої суми коштів для цього на рахунку позивача, є порушенням з боку відповідача встановлених договорами укладеними між сторонами та Законом зобов'язань щодо повного та вчасного здійснення розрахунково-касового обслуговування позивача, а відтак, позовні вимоги про зобов'язання виконати платіжні доручення №4 від 16.01.2015 на суму 22357,56 євро; №5 від 20.01.2015 на суму 37535,43 євро; №6 від 19.01.2015 на суму 14566,80 євро підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд відзначає, що заперечення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» проти позову є безпідставними та такими що спростовуються нормами чинного законодавства та наявними у матеріалах справи доказами.

Так, дослідивши наявні у матеріалах справи копії платіжних доручень, суд дійшов висновку, що останні складені у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема, останні містять чітке розпорядження позивача, щодо списання АТ «Фінанси та Кредит» іноземної валюти зі свого рахунку, а також списання з рахунка платника - позивача, а саме №5201 комісії за переказ коштів. З огляду на викладене, твердження відповідача про невідповідність платіжних доручень, щодо відсутності даних про платника комісії, є необґрунтованими та безпідставними.

Як вище вказано судом, переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі, як то передбачено ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Із матеріалів справи вбачається, що твердження відповідача про виконання платіжних доручень спростовується, безпосередньо, листами-відповідями отримувачів грошових коштів від 03.03.2015 та від 04.03.2015 про відсутність грошових надходжень згідно платіжних дорученнь №4 від 16.01.2015 на суму 22357,56 євро; №5 від 20.01.2015 на суму 37535,43 євро; №6 від 19.01.2015 на суму 14566,80 євро.

Крім того, відхиляючи заперечення відповідача, що ґрунтуються на здійсненні Банком зарахування на поточний рахунок позивача грошової суми від продажу раніше купленої валюти на міжбанківському ринку, у зв'язку із тим, що позивачем перебільшено 90 денний строк виконання розрахунків в іноземній валюті, суд вказує на безпідставність таких доводів, оскільки при вчинення вищезазначених дій, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» керувалось вказівками постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.06.2015, у той час як спірні правовідносини, щодо невиконання платіжних доручень виникли у січні 2015 року. До того ж, як вказано судом вище, у відповідності до положень пунктів 8.2., 8.3. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку, або не пізніше дня наступного, після закінчення операційного часу, таким чином, перевищення 90 денного строку здійснення розрахунків у національній валюті сталось не звини позивача, так як ним платіжні доручення подані до банку 16.01.2019, 19.01.2015 та 20.01.2015 року.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Таким чином, оскільки позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» доведено належними та допустимим доказами наявність порушення його прав та законом охоронюваних інтересів з боку відповідача, Господарський суд міста Києва вбачає наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

За приписами ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір та витрати позивача на оплату послуг адвоката - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Також, суд розглянувши клопотання позивача щодо покладення на відповідача вимушено понесених витрат, пов'язаних із розглядом даного господарського спору, визнав їх обґрунтованими та такими, що не суперечать нормам чинного законодавства. До того ж. ознайомившись із наданими доказами на підтвердження понесених витрат, зокрема копії бланків проїзних документів із зазначенням прізвища та ім'я представника позивача, який був присутній у судовому засіданні, суд визнав за можливе стягнути з відповідача 252,03 грн. згідно залізничного квитка Харків-Київ серія ЄИ№192446; 252,03 грн. згідно залізничного квитка Київ-Харків серія ЄИ№192447; 266,12 грн. згідно залізничного квитка Харків-Київ серія ЄИ№193497; 266,12 грн. згідно залізничного квитка Київ-Харків серія ЄИ№193499, а також 37 574,42 грн. витрат зі сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Полімер" до Публічного акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вулиця Артема, будинок 60; ) виконати платіжні доручення:

- № 4 від 16.01.2015 на суму 22 357, 56 євро на користь S.C. DEKOFILM ROMANIA, що знаходиться за адресою str. Rampei, 1, Corp 5, 505100, Codlea, Brasov, Romania, на рахунок RO 34BRD080SV0, що відкритий в Банку - Бенефіціара B.R.D. Ag. Codlea, Codlea, Brasov, Romania;

- № 6 від 19.01.2015 на суму 14 566,80 євро на користь S.C. DEKOFILM ROMANIA, що знаходиться за адресою str. Rampei, 1, Corp 5, 505100, Codlea, Brasov, Romania, на рахунок RO 34BRD080SV0, що відкритий в Банку - Бенефіціара B.R.D. Ag. Codlea, Codlea, Brasov, Romania;

- № 5 від 20.01.2015 на суму 37 535,43 євро на користь CARDINAL S.R.L., str. Drumul lunca Cetatlinr 475m sector 3, BUCHAREST, ROMANIA на рахунок R051RNC5030003, що відкритий в банку ROMANIA COMERCIAL BANK DMITRIE PAMPEI, 60, BUCHAREST, ROMANIA, RNC8ROBU.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вулиця Артема, будинок 60; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» (61004, місто Харків, провулок Райрадівський,1; ідентифікаційний код 32335155) 252 (двісті п'ятдесят дві) гривні 03 копійки згідно залізничного квитка Харків-Київ серія ЄИ№192446; 252 (двісті п'ятдесят дві) гривні 03 копійки згідно залізничного квитка Київ-Харків серія ЄИ№192447; 266 (двісті шістдесят шість) гривень 12 копійок згідно залізничного квитка Харків-Київ серія ЄИ№193497; 266 (двісті шістдесят шість) гривень 12 копійок згідно залізничного квитка Київ-Харків серія ЄИ№193499, а також 37 574 (тридцять сім тисяч п'ятсот сімдесят чотири) 42 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 03.09.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 08.09.2015 року

Головуючий суддя К.В. Полякова

Суддя С.В. Балац

Суддя А.В. Яковенко