РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015Справа №37/294

За позовом Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго"

до Житлово-будівельного кооперативу "Обчислювач-12"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Київська міська рада

про стягнення 301 323,64 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Сторожкова О.Ф., Науменко С.В.- за дов.

від третьої особи: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2014 р. позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Житлово-будівельного кооперативу "Обчислювач-12", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні позивача - Київська міська державна адміністрація про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 301 323,64 грн. в частині стягнення основної заборгованості у сумі 138 715,76 грн., 18 383,03 грн. - інфляційних втрат та 1638,00 грн. - 3% річних припинено. Позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Житлово-будівельного кооперативу "Обчислювач-12", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні позивача - Київська міська державна адміністрація про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 131 643,58 грн., 9 875,75 грн. - інфляційної складової боргу та 1 067,51 грн. - 3 % річних задоволено. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Обчислювач-12" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 131 643 грн. 58 коп. - основного боргу, 9 875 грн. 75 коп. - інфляційної складової боргу та 1 067 грн. 51 коп. - трьох відсотків річних. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Обчислювач-12" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 1320 грн. 65 коп. витрат на сплату державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 1425 грн. 88 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 22 квітня 2015 року скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 03 березня 2015 року та рішення господарського суду м. Києва від 18 грудня 2014 р. у справі №37/294, справу № 37/294 направлено на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ у господарському суді м. Києва справу передано на новий розгляд судді Домнічевій І.О.

Ухвалою від 05.05.2015 р. розгляд справи було призначено на 26.05.2015 р.

22.05.15р. відповідачем подано нормативно-правове обґрунтування заперечень на позов.

25.05.15р. через відділ діловодства суду Душак Є.І. подала заяву про вступ у справу у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

26.05.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано пояснення по справі.

Судове засідання 26.05.2015 р. не відбулося.

02.06.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано доповнення до нормативно-правового обґрунтування.

Ухвалою від 02.06.2015 р. розгляд справи було призначено на 09.06.2015 р.

08.06.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

У судовому засіданні 09.06.2015 р. було оголошено перерву до 23.06.2015 р.

У судовому засіданні 23.06.2015 р. було оголошено перерву до 25.06.2015 р.

23.06.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано додаткові заперечення по справі.

У судовому засіданні 25.06.2015 р. було оголошено перерву до 30.06.2015 р.

Судове засідання 30.06.2015 р. не відбулося.

Ухвалою від 06.07.15р. розгляд справи призначено на 06.07.15р. та продовжено строк вирішення спору.

15.07.15р. в зв'язку з надходженням заяви від Душак Є.І. про повернення судового збору справу скеровано до Вищого господарського суду України.

28.07.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано додаткові пояснення.

05.08.15р. матеріали справи повернулися до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою від 07.08.15р. розгляд справи призначено на 18.08.15р.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 18.08.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.1999 р. між сторонами у справі укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1410087, згідно умов якого позивач приймає на себе зобов'язання надавати відповідачу за плату послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги.

Умовами договору передбачено, що розрахунки за фактично надані послуги здійснюються відповідачем не пізніше 25 числа поточного місяця (п. 3 додатку № 4 до договору).

Судом встановлено, що позивачем надані послуги у період з 01.09.2007 р. по 01.06.2008 р. на суму 323 325,22 грн., що підтверджується довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію за договором № 1410087, відомостями обліку споживання теплової енергії, корінцями нарядів на підключення та відключення, звітами про добові параметри теплопостачання.

Разом з тим, на час подання позову до суду відповідач за надані позивачем послуги розрахувався частково, сплативши 52 965,88 грн. Крім того, у червні - липні 2014р. здійснено оплати в погашення заборгованості у розмірі 100 000,00 грн. , а також було спачено кошти у розмірі 38 715,76 грн. у серпні 2014р. При цьому ЖБК "Обчислювач-12" вважає, що позивач неправомірно застосував тарифи, прийняті КМДА, які є нечинними.

Спір у справі виник між сторонами з приводу наявності (відсутності) обов'язку відповідача оплатити надані позивачем послуги за договором.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Судом встановлено, що у період, заявлений позивачем до стягнення - з 01.09.2007 по 01.06.2008, виконавчим органом Київської міської ради Київською міською держаною адміністрацією) приймались наступні розпорядження, якими регулювались тарифи на теплову енергію, та які є спірними у сторін:

розпорядження № 1245 від 20.06.2002 р., яке було скасовано розпорядженням КМДА від 18.04.2008 року № 587;

розпорядження № 1575 від 30.10.2006 р., яке було скасоване розпорядженням № 643 від 30.05.2007 р.;

розпорядження № 142 від 12.02.2007 р., яким попереднє розпорядження № 1575 від 30.10.2006 р. викладено в новій редакції;

розпорядження № 643 від 30.05.2007 року, яке визнано протиправним та скасовано постановою суду.

Дослідивши вказані нормативні акти, суд вважає, що діючим залишилось розпорядження КМДА № 1245 від 20.06.2002 р., яке діяло до дати його скасування розпорядженням КМДА № 587 від 18.04.08р. Розпорядження № 1575 від 30.10.06р. в редакції розпорядження №643 від 30.05.07р., № 142 від 12.02.07р. не пройшли державної реєстрації в органах юстиції, згідно, Указу Президента України №493/92 від 3 жовтня 1992 року «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731, які встановлюють, обов'язкову державну реєстрацію нормативно-правових актів державних органів якщо ці акти зачіпають права та інтереси громадян України.

Отже, тільки розпорядження № 1245 від 20.06.2002 р., яке діяло до дати його скасування розпорядженням КМДА № 587 від 18.04.08р. має застосовуватись у даній справі при розрахунку вартості теплової енергії, що також підтверджується інформацією КМДА про дію тарифів на теплову енергію у період з 01.09.2007 по 01.06.2008, тобто за контр розрахунком відповідача.

Враховуючи викладене та встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за надану теплову енергію з урахуванням часткової сплати склала 53 844,75 грн. заборгованості, 9 202,52 грн. інфляційних, 1327,58 3% річних, відповідно до контрозрахунку відповідача.

Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що під час розгляду даної справи відповідач сплатив частину основної заборгованості у сумі 138 715,76 грн., 18 383,03 грн. - інфляційних втрат та 1638,00 грн. - 3% річних (за постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 р.), що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Оскільки заявлена до стягнення сума боргу в зазначеному розмірі відповідачем сплачена після звернення позивача в суд з указаним позовом, предмет спору в цій частині між сторонами відсутній, отже, і провадження у справі в цій частині позову підлягає припиненню відповідно до вимог п. 11 ст. 80 ГПК України.

За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

У силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали, в частині стягнення 64 374,85 грн. провадження по справі належить припинити, в решті позову відмовити.

Вказані твердження відповідача підтверджуються матеріалами справи; позивач у встановленому законом порядку їх не спростував.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. В частині стягнення 64 374,85 грн. провадження у справі припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.08.15 р.

Суддя І.О.Домнічева