ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2015 року Справа № 904/10073/13

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Чоха Л.В.

при секретарі судового засідання: Мудрак О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Бережок С.І., представник, дов. № 14-96 від 18.04.14р.

від відповідача: Костюченко В.П., представник, дов. № 8 від 06.01.15р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року у справі №904/10073/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської обласної ради, м.Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товаривство "Дніпрогаз", м. Дніпропетровськ

про стягнення 6 015 515,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року (суддя Бєлік В.Г.) позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" суму основного боргу - 3 200 672,77 грн., пені - 464 856,36грн., 7% штрафу - 743 241,12 грн., інфляційні втрати - 72 617,55 грн., 3% річних - 270 543,27 грн. та витрат по сплаті судового збору - 57 819,35 грн.

Рішення суду мотивоване порушенням відповідачем зобов'язання щодо повної сплати за отриманий газ, обґрунтованістю застосування штрафних і фінансових санкцій. Зменшуючи розмір пені та штрафу, господарський суд виходив з помилки в розрахунках, прийняв до уваги майновий стан сторін та ступінь виконання зобов'язання за договором.

Не погодившись з рішенням суду Позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що відповідно до ст.. 233 ГК України, зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд, як зазначає позивач, в оскаржуваному рішенні не надав обґрунтування щодо наявності збитків. Також зазначає, що Вищим господарським судом України було прийнято ряд постанов в яких колегії суддів приходять до висновку, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. При розгляді даної справи, суд не дослідив ступінь виконання зобов'язання божником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, ті інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвели до порушення ст..551 ЦК України та ст..233 ГК України. Відповідачем не надано жодних належних доказів щодо винятковості таких обстави. Вважає рішення суду від 19.05.2015р. таким, що підлягає скасуванню в частині зменшення пені та штрафу.

Крім того, скаржник посилається на те, що господарським судом неправильно застосовано позовну давність до вимог позивача стосовно: стягнення 7% штрафу в сумі 506 876, 52грн. за 30-денне порушення строку оплати природного газу, поставленого в листопаді 2012р. Порушення відбулося 14.01.2013року; пені за прострочення природного газу поставленого в жовтні 2012 року за період з 19.12.2012 року по 14.02.2013 року в сумі 47 413, 84грн. та в листопаді 2012 року за період з 19.12.2012 року по 18.03.2013року в сумі 222 052, 52 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі. Просив рішення скасувати частково та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні зазначили, що господарський суд, приймаючи рішення, врахував як позицію відповідача так і позивача. Судом в повній мірі було досліджено та обговорено всі обставини справи, що мають істотне значення та правомірно, у відповідності до норм чинного законодавства зменшено розмір пені і штрафу Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

30.09.2011 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (покупець) укладено договір № 14/2556/11 про купівлю-продаж природного газу. В подальшому між сторонами укладено додаткові угоди до даного Договору: № 1 від 30.09.2011 року, № 2 від 11.10.2011 року, № 3 від 01.08.2012 року.

Згідно п.п.1.1, 1.2 Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі -газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а також Покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору; газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Згідно п. 2.1. Договору ( редакція додаткової угоди №3), Продавець передає Покупцеві у 2011 року природний газ в обсязі 582,140 тис.куб.м. та у 2012 році до 4949,837 тис.куб.м., в тому числі по місяцях 2012року: в вересні - 158,412 тис. куб. м., в жовтні - 819,113 тис. куб. м., в листопаді - 1738,879 тис. куб. м., в грудні - 2233,433І тис. куб. м, ІІ кв.158,412 тис. куб. м.,, ІV кв.4791,425 тис. куб. м.

Відповідно до п.п.3.3., 3.4. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актами приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю три примірники Акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця та газотранспортного підприємства, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків.

Пунктом 5.5. Договору встановлено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із вартості місячних поставок газу.

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу ( п. 6.1 Договору).

Згідно пункту 11.1, Договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 11 року до 31 грудня 2012, а в частині проведення розрахунків за газ - до повного погашення заборгованості.

На виконання умов договору, позивачем протягом жовтня 2011 року та жовтня - грудня 2012 року передано відповідачу природного газу на загальну суму 25 902 082,38 грн. Даний факт підтверджується складеними та підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу ( а.с. 19-23).

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості поставленого газу виконав частково на суму 22 701 409,61 грн., у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість - 3 200 672,77грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 3 200 672,77грн., пеню у розмірі 879 760,41 грн. за період з 30.11.2012р. по 20.11.2013р. та 7 % - 1 591 921,68 грн., 3 % річних - 270 543,27 грн. за період з 15.05.2012р. по 20.11.2013р., інфляційні втрати - 72 617,55 грн. за грудень 2012р. та січень 2013р.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заборгованість у сумі 3 200 672,77 грн. підтверджується матеріалами справи. Докази повного або часткового погашення відповідачем не надано, тому позовні вимоги правильно задоволенні судом.

Згідно ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував 3% річних в сумі 270 543,27 грн. за період з15.05.2012р. по 20.11.2013р. та інфляційні в сумі 72 617,55 грн. за період грудень 2012р. - січень 2013р.

Розрахунок позивачем здійснено правильно з урахуванням здійснюваних у цей період відповідачем оплат і дані суми обґрунтовано стягнуті судом.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2. Договору сторони встановили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі не виконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Пеня сплачується протягом 3 банківських днів з моменту отримання Покупцем вимоги Продавця. У разі несплати пені у вказаний строк Покупець вважається таким, що має заборгованість за цим договором.

Позивач нарахував та просив стягнути 879 760,41 грн. пені та 1 591 921,68 грн. штрафу.

За газ поставлений у жовтні 2012року позивачем нарахована пеня за період з 30.11.2012р. по 14.02.2013р. в сумі 64 766,78 грн. та штраф у сумі 155 993,76 грн.

За газ поставлений у листопаді 2012р. пеня нарахована за період з 15.12.2012р. по 18.03.2013р. в сумі 233 923,17 грн. та штраф у сумі 506 876,52 грн.

За газ поставлений у грудні 2012р. пеня нарахована за період з 15.01.2013р. по 14.07.2013р. в сумі 581 070,45 грн. та штраф - 929 051,40 грн.

Розрахунок позивачем здійснено правильно.

Відповідач подав клопотання про застосування строку позовної давності.

Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.ст.256, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач звернувся до суду з позовом 19.12.2013р., тому в межах строку позовної давності є пеня та штраф нараховані з 19.12.2012р.

Господарський суд, застосувавши строк позовної давності, неправильно дійшов висновку про те, що не підлягає стягненню повністю пеня та штраф нараховані на заборгованість за газ поставлений у жовтні та листопаді 2012р.

Встановлений законом 6 місячний строк нарахування пені за газ поставлений у жовтні 2012р. починається з 15.11.2012р. і закінчується 15.05.2013р., а за газ поставлений у листопаді 2012р. - з 15.12.2012р. по 15.06.2013р.

З урахуванням строку позовної давності задоволенню підлягає пеня нарахована за газ поставлений у жовтні 2012р. за період з 19.12.2012р. по 14.02.2013р. в сумі 47 413,84 грн., а за газ поставлений у листопаді 2012р. - з 19.12.2012р. по 18.03.2013р. в сумі 220 052,52 грн. За газ поставлений у грудні 2012р. пеня у сумі 581 070,45 грн. підлягає стягненню повністю.

Таким чином загальний розмір пені, який підлягає стягненню складає 848 536,81 грн.

Що стосується штрафів, то відповідно до умов договору у позивача виникає право пред'явити вимогу відповідачу про сплату штрафу за прострочення оплати понад 30 днів за газ поставлений у жовтні 2012р. з 15.12.2012р., а за газ поставлений у листопаді з 14.01.2013р.

З урахуванням строку позовної давності, позивачем він пропущений по стягненню з відповідача штрафу в сумі 155 993,76 за газ поставлений в жовтні 2012р. в сумі.

З урахуванням цього стягненню підлягає штраф у сумі 1 435 927,92 грн., нарахований за зобов'язаннями листопада та грудня 2012р.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Згідно п.3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу на 20% господарський суд прийняв до уваги те, що позивач не надав доказів завдання йому збитків невиконанням відповідачем свого зобов'язання. збиток від виробничої діяльності відповідача складає 43 322 514,61 грн.. Борг населення станом на 01.12.2013р. складав 33 781 000,30 грн., бюджетних організацій - 3 809 000,60 грн., госпрозрахункових підприємств - 12 412 000 грн.

Крім цього колегія приймає до уваги те, що заборгованість бюджету перед відповідачем за різницю в тарифах складає 51 597 230,30 грн. Відповідачем приймалися заходи для надходження коштів шляхом стягнення їх в с удовому порядку з боржників. Так в 2013 році з юридичних осіб рішенням судів було стягнуто 5,39 млн. грн.., а фактично було стягнуто 2,25 млн. грн., з населення 2,7 млн. грн.., а фактично виконані рішення на суму 183 100 грн.

Колегія суддів також приймає до уваги, що відповідач за результатами фінансової діяльності за 9 місяців 2014р. мав збитки, і що збитковість не є результатом невиконання зобов'язання лише відповідачем.

З урахуванням цього колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій на 40%, стягнувши з відповідача 509 122,08 грн. пені та 861 556,75 грн. штрафу.

У зв'язку з вищенаведеним апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду змін у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Витрати з судового збору покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам, стягнувши з відповідача на користь позивача 66 678,15 грн. за подання позовної заяви і 7 793,43 за апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року у справі № 904/10073/13 змінити, виклавши в наступній редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" 3 200 672,77 грн. основного боргу, 509 122,08 грн. пені, 861 556,75 грн. 7% штрафу, 72 617,55 грн. інфляційних втрат, 270 543,27 грн. 3% річних та 74 471,58 грн. витрат по сплаті судового збору

Повний текст постанови складено 02.09.2015р..

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ Л.В. Чоха

__________________ Л.О. Чимбар