КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2015 р. Справа№ 910/9237/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Калатай Н.Ф.

за участю представників:

Від позивача: Власов М.Г. - представник за довіреністю.

Від відповідача: Глазунов М.О. - представник за довіреністю.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних на предмет спору на стороні відповідача,: представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 року

у справі № 910/9237/15 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Дочірнього підприємства Державної компанії

Укрспецекспорт- Державна госпрозрахункова

зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма Укрінмаш
до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних на предмет спору на стороні відповідача, Державна казначейська служба України

про стягнення 3 055 546,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Дочірнє підприємство Державної компанії Укрспецекспорт - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма Укрінмаш звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних на предмет спору на стороні відповідача, Державна казначейська служба України про стягнення 3 055 546,61 грн., з яких 30 521,41 грн. основного боргу, 1 437,43 грн. 3% річних та 389,01 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про закупівлю за державні кошти від 27.10.2014 р. № 342/2/10-Д-87 в частині оплати за поставлені позивачем вироби.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 року у даній справі позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскільки, термін дії договору було визначено до 31.12.2014 року, тоді як поставку продукції позивач здійснив лише в 2015 році, кредиторську заборгованість замовника за договором у зв`язку з її відсутністю не було обліковано та в органах державної казначейської служби не зареєстровано.

Крім того, апелянт стверджує про те, що заборгованість за поставлену продукцію в сумі 3 055 546,61 грн. є не бюджетною, у зв`язку з чим остаточне проведення розрахунків з позивачем за договором укладеним в 2014 році за рахунок видатків, виділених відповідачу на 2015 рік неможливе.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити її без задоволення.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних на предмет спору на стороні відповідача, не використано наданого їй законом права на участь її представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного її повідомлення про час та місце судового засідання, а саме поштові повідомлення № 13318640.

Згідно з пунктом 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року за №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Матеріали справи свідчать про те, що неявка представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних на предмет спору на стороні відповідача, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення позивача та відповідача, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2014 року між Міністерством оборони України (замовник) та Державною компанією Укрспецекспорт - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма Укрінмаш (постачальник) було укладено договір № 342/2/10-Д-87 про закупівлю за державні кошти, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити у 2014 році замовнику вироби за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Специфікації, що є невід`ємною частиною договору (додаток 1), а замовник прийняти та оплатити такі вироби.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами затверджено додаток № 1 до договору яким визначено специфікація виробів, ціну та строки поставки.

Відповідно до п. 1.4. договору підтвердженням виконання договору є Акт виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за поставлені вироби (додаток № 5 до договору).

Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що ціна договору складає 30 599 999 грн. 28 коп. та включає також всі витрати постачальника, які пов`язані з поставкою Виробів (придбання, транспортні витрати, сплата митних зборів, банківські витрати, прибуток підприємства, тощо).

У п. 3.4. договору сторони домовилися, що замовник оплачує поставлені вироби, які передбачені специфікацією за договірною ціною, погодженою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної (фактичної) ціни виробів (додаток № 6).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що остаточні розрахунки здійснюються шляхом перерахування замовником на рахунок постачальника коштів протягом 5 (п`яти) банківських днів моменту поставки Виробів, їх приймання та отримання замовником рахунку.

Як узгоджено сторонами в п.4.3 договору, остаточні розрахунки здійснюються замовником на підставі Акту приймання поставлених Виробів, рахунків на оплату Виробів та фактичних витрат, наданих постачальником замовнику.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонами укладалися додаткові угоди до договору щодо внесення змін до ціни договору та специфікації виробів.

Крім того, 27.02.2015 р. на виконання умов договору сторонами затверджено протокол договірної (фактичної) ціни виробів за договором.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов Договору, що не заперечується сторонами, останніми підписано та затверджено Акт приймання поставлених Виробів №1 від 28.02.2015 року на загальну суму 28 229 569,51 грн, який складено на підставі акту приймання майна військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2015 року № 6, та Акт приймання поставлених Виробів № 2 від 28.02.2015 року на загальну суму 2 169 414,57 грн., який складено на підставі акту приймання майна військової частини НОМЕР_2 від 19.01.2015 року № 1/1.

Встановлено, що листом № 27/10-2229 від 03.03.2015 р. позивач направив на адресу відповідача документи для здійснення кінцевого розрахунку за поставлену продукцію за договором, а саме: акт виконаних умов та документальної звірки взаємних розрахунків за поставлені вироби за договором від 27.10.2014 р. № 342/2/10-Д-87 та рахунок на оплату № 27/16-3/442 від 02.03.2015. Вказаний лист був отриманий відповідачем 02.03.2015 р. за вх. № 5004 ЦРАУ.

Проте, відповідач зобов`язання за договором не виконав, 3 055 546,61 грн. не сплатив.

Отже, за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 3 055 546,61 грн.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, останній не заперечує факт виконання позивачем зобов`язань за договором та існування боргу у сумі 3 055 546,61 грн.

Проте, зазначив, що термін дії договору було визначено до 31.12.2014 року, тоді як поставку продукції позивач здійснив лише в 2015 році, кредиторську заборгованість замовника за договором у зв`язку з її відсутністю не було обліковано та в органах державної казначейської служби не зареєстровано.

Заборгованість за поставлену продукцію в сумі 3 055 546,61 грн. є не бюджетною, у зв`язку з чим остаточне проведення розрахунків з позивачем за договором укладеним в 2014 році за рахунок видатків, виділених відповідачу на 2015 рік не можливе.

Судова колегія не приймає до уваги зазначені доводи апелянта, з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Також, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 року відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446).

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 та Вищий господарський суд України у постанові від 19.11.2012 року по справі № 5015/166/12.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким позов задоволено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 року у справі № 910/9237/15 без змін.

3. Матеріали справи № 910/9237/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

Н.Ф. Калатай