ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2015 р.Справа № 922/3983/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, м. Харків
про стягнення 974564,56 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Капустник Ю.О.

відповідача - Кероп"ян С.Є.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (далі - відповідач) звернулось КП "Харківводоканал" (далі - позивач). У позові останній просив суд стягнути з відповідача борг за послуги водопостачання у розмірі 517424,31 грн., борг за послуги водовідведення у розмірі 273343,36 грн., пеню (водопостачання) у розмірі 120683,01 грн. та пеню (водовідведення) у розмірі 63113,88 грн. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по договору на приймання стічних вод №ІІІ-10095/01-Б-2, укладеного між сторонами 06.10.2006 року (в редакції додаткової угоди до вказаного договору від 31.10.2013 року).

Ухвалою суду від 13.07.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд був призначений на 29.07.2015 року о 10:00 год.

29.07.2015 року представник позивача надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій просить суд стягнути з відповідача борг за послуги водопостачання у розмірі 517354,75 грн., борг за послуги водовідведення у розмірі 273343,36 грн., пеню (водопостачання) у розмірі 120683,01 грн. та пеню (водовідведення) у розмірі 63113,88 грн. Судові витрати у розмірі 19491,30 грн. просить суд покласти на відповідача. В обґрунтування заяви вказує на часткову оплату відповідачем заборгованості у розмірі 69,56 грн.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї документи, вислухавши представника позивача, а також враховуючи те, що, відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, приймає надану заяву до провадження та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

28.07.2015 року представником відповідача до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він визнає суму заборгованості у розмірі 790767,67 грн. за спірним договором. Просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 90%, відповідно до ст. 83 ГПК України.

Наданий відзив та додані до нього документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Щодо вирішення питання про зменшення суми нарахованої пені покладається на розсуд суду.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача позов визнав, просив суд зменшити розмір нарахованої пені.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до умов договору на приймання стічних вод № III-10095/01-Б-2 від 06.10.2006 року, укладеного між Комунальним підприємством каналізаційного господарства „Харківкомуночиствод" та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків, КП КГ „Харківкомуночиствод" зобов'язалось надати послуги з прийому стічних вод, а відповідач - здійснювати регулярну оплату за надані послуги згідно з діючими тарифами.

Згідно із рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 року № 577/11 „Про перейменування комунального підприємства каналізаційного господарства „Харківкомуночиствод"", та розпорядження Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації від 25.01.2012 року № 66, затверджена нова редакція статуту КП КГ „Харківкомуночиствод", в якій змінено найменування Комунального підприємства каналізаційного господарства „Харківкомуночиствод" на Комунальне підприємство „Харківводоканал". 26.01.2012 року була проведена державна реєстрація нової редакції статуту КП „Харківводоканал". Також змінено банківські реквізити КП „Харківводоканал".

31.10.2013 року між КП „Харківводоканал" та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків було укладено додаткову угоду до договору на приймання стічних вод № III-10095/01- Б-2 від 06.10.2006 року, згідно якої, вказаний договір викладено в новій редакції: договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно нової редакції договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № III-10095/01-Б-2 від 06.10.2006 року (далі - договір), КП „Харківводоканал" зобов'язалось надати послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а відповідач - своєчасно та в повному обсязі проводити оплату за надані послуги відповідно до затверджених тарифів.

КП „Харківводоканал" свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі - надало відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, що складаються з фактичних обсягів водоспоживання, водовідведення. Відповідно до обсягу наданих послуг з водопостачання та з урахуванням діючих тарифів за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року включно, відповідачу була нарахована сума в розмірі 613 863, 63 грн. та виставлені рахунки на цю суму відповідно до ч. 1 ст. 198 ГК України та ст. ст. 13, 14 Закону України "Про поштовий зв'язок". Сума заборгованості у розмірі 96 439, 32 грн. була частково сплачена відповідачем. На момент подання позову залишок суми боргу становив 517424, 31 грн. Сума боргу у розмірі 69,56 грн. була оплачена відповідачем 14.07.2015 року.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до cт. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги викладені фактичні обставини та наведені норми законодавства, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов договору, ненадання відповідачем суду доказів остаточного погашення боргу, суд вважає позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 790698,11 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму нарахованої пені у загальному розмірі 183796,89 грн.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 5.2 договору за умови несплати або неповної сплати послуг у строки, встановлені цим договором, відповідачу нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення виконання грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства.

Разом з тим, відповідачем до суду заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90% відсотків. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дослідивши доводи відповідача, дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та зменшення розмір нарахованої пені на 90%, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (відповідач) є неприбутковою установою та утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Відповідно до положення КЕВ м. Харків, затвердженого наказом начальника Південно - Східного Територіального КЕУ № 61 від 15.04.2015 року, КЕВ м. Харків укладає договори з постачальними організаціями про надання комунальних послуг (електро-, водо-, тепло-, газозабезпечення). КЕВ м. Харків має право сплачувати за спожиті комунальні послуги, коштами державного бюджету лише за спожиті комунальні послуги військовими частинами, установами, організаціями, які знаходяться у Харківській області.

Договір № III - 10095/01-Б-2 від 06.10.2006 року був укладений КЕВ м. Харків для забезпечення водою та водовідведенням гуртожитків КЕВ м. Харків, в яких проживають військовослужбовці та члени їх сімей за адресами: м. Харків, вул. Володарського, 46, пр. Леніна 22-а, вул. 23 Серпня 2-а, пр. Плетнівський, 2, вул. Тархова, 13. Вищевказані мешканці повинні відшкодовувати КЕВ м. Харків вартість спожитих комунальних послуг, в тому числі і за послуги водовідведення та водопостачання.

У зв'язку з тим, що на теперішній час склалася дуже скрутна ситуація у Збройних силах України, через не вчасність сплати мешканцями гуртожитків КЕВ м. Харків вартості спожитих комунальних послуг, а також спрямування усіх коштів, які є в наявності у Міністерстві оборони України на підвищення обороноздатності країни, КЕВ м. Харків не зміг вчасно сплачувати позивачу вартість отриманих послуг.

Отже, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов'язання відповідачем, беручи до уваги те, що зобов'язання не було виконано вчасно внаслідок перелічених вище обставин, а не в внаслідок незаконних дій відповідача, суд дійшов висновку про зменшення розміру нарахованої пені на 90% та відповідно пеня до стягнення становить 18379,68 грн., а в іншій частині стягнення пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 173, 174, 179, 181, 232, 343 Господарського кодексу України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610-612, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) на користь Комунального підприємства "Харківодоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, , р/р в ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) - борг за послуги водопостачання у розмірі 517354,75 грн., борг за послуги водовідведення у розмірі 273343,36 грн., пеню у розмірі 18379,68 грн. та 19491,30 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 03.08.2015 р.

Суддя О.В. Погорелова