ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2015 р.Справа № 922/3042/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" (Донецька обл., м. Краматорськ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельний Альянс" (м. Харків) , 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна податкова інспекція у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області (Донецька обл., м. Краматорськ)
про стягнення 490950,00 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

3-ої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь за наслідками недійсності правочину грошові кошти в розмірі 490950,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач безпідставно володіє майном позивача у вигляді грошових коштів, перерахованих ним за договором поставки, який був визнаний недійсним, а саме податковим органом встановлена недійсність договору поставки, укладеного між сторонами, та здійсненої операції з поставки товару на підставі видаткової накладної №19 від 30.09.2014 р., посилаючись на ст. 1212 ЦК України.

Позивач надав телеграфом клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибуття представника позивача у судове засідання.

Розглянувши надане клопотання, суд вважає за необхідне відхилити його як необґрунтоване та не підтверджене документально. До того ж, 19.07.2015 р. закінчується строк вирішення спору, встановлений ст. 69 ГПК України, а клопотання про продовження його не надано.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву, заперечує проти позовних вимог та просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що обидві сторони мали намір створити реальні правові наслідки обумовлені змістом правочину, позивач визнав факт поставки товару, а відповідач цього факту не заперечує, що є підставою звільнення від доказування даних обставин. Також, відповідач вказує, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, ані податкові органи, ані позивач не уповноважені визнавати договір №335-14 недійсним в позасудовому порядку, а жодних судових рішень стосовно недійсності договору №335-14 на сьогоднішній день немає.

Відповідач надав клопотання про долучення до матеріалів справи копії довіреності №535 від 22.09.2015 р.

Розглянувши надане клопотання, суд вважає за можливе задовольнити його.

Також відповідач надав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням представника за межі міста.

Розглянувши надане клопотання, суд вважає за необхідне відхилити його як необґрунтоване та не підтверджене документально.

Представники сторін не зявилися у судове засідання, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи під розпис.

Третя особа не надала письмове пояснення щодо підтримки позову та по суті спору, а також витребувані судом документи.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча третя особа була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

12.08.2014 р. сторонами був укладений договір №335-14 поставки (надалі договір), за яким продавець (відповідач) зобовязується передати у власність покупця (позивача) товар у встановлений термін, а покупець зобовязується відповідно до умов цього договору прийняти і сплатити його вартість.

Згідно з п. 1.2 договору найменування, номенклатура (асортимент), кількість, якість та інші характеристики товару, його ціна, строки та умови передачі вказуються в специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору продавець зобовязаний поставити товар на умовах ЕХW-склад продавця згідно ІНКОТЕРМС-2010 р. Відвантаження товару проводиться автомобільним або залізничним транспортом.

Пунктами 4.1 і 4.2 договору передбачено, що ціна на товар, який є предметом даного договору, вказується в специфікаціях. Сума договору складає 2212500,00 грн., крім того ПДВ 20% 442500,00 грн. Загальна сума договору складає 2655000,00 грн. з урахуванням ПДВ 20% та є величиною змінною і складає суму за всіма специфікаціями до цього договору.

Пунктом 5.1 договору встановлені наступні строки оплати: перший платіж в розмірі 10% від суми, визначеної у п. 4.2 даного договору, - до 20.10.2014 р.; остаточний розрахунок - до 31.12.2014 р., якщо інше не передбачено специфікаціями.

Сторонами підписана специфікація №1 до договору, за якою продавець повинен поставити низьковольтний перетворювач частоти ФЛ 2,0 МВт в кількості 1 шт. на загальну суму 1500000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% 250000,00 грн.

Відповідач виконав свої зобовязання за договором та специфікацією №1, поставивши позивачу товар, що підтверджується копією видаткової накладної №19 від 30.09.2014 р., підписаною уповноваженими представниками сторін без зауважень, копією довіреності №535 від 22.09.2014 р. на отримання товару та копією податкової накладної.

Позивач частково розрахувався за отриманий товар, сплативши відповідачу 490950,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень: №5232 від 14.10.2014 р. на суму 135000,00 грн., №5233 від 14.10.2014 р. на суму 130500,00 грн., №5832 від 11.11.2014 р. на суму 225450,00 грн.

Отриманий товар надійшов до складу позивача за прибутковим ордером №331 від 30.09.2014 р. за інвентарним номенклатурним номером 01 та списаний на підставі вимоги зі складу - лімітної картки №0000189 від 30.09.2014 р.

На підставі здійсненої операції позивач відповідно відкоригував свої валові витрати та визначив суму податкового кредиту.

Як вказує у позовній заяві позивач, придбаний у відповідача товар був використаний ним у якості оснастки для продукції власного виробництва. Згідно зі статутом основним видом діяльності позивача є виробництво металообробних машин.

На час виконання договору відповідач був зареєстрований як юридична особа відповідно до чинного законодавства, відомості внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, код юридичної особи 39097055, не перебував у процесі припинення та взятий на облік як платник податків у ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Х/О. Відповідно до Реєстру платників ПДВ відповідач зареєстрований платником ПДВ (дата реєстрації 01.04.2014 р.), реєстрація платника ПДВ не анульована. Отже, відповідач наділений правосубєктністю у господарських та податкових відносинах.

В період з 23.03.2015 р. по 03.04.2015 р. Державною податковою інспекцією у м. Краматорську ГУ Міндоходів у Донецькій області проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по господарських відносинах з відповідачем за вересень 2014 р. За результатами перевірки складений акт №209/05- 15-22-02-00222999 від 10.04.2015 р.

Як значиться у акті перевірки, податковий орган отримав від ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області податкової інформації від 19.11.2014 р. №4090/7/20-34-22-01-16 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНО-БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» () за вересень 2014 року» (стор. 10 акту), і за такими фактами стосовно відповідача, як:

- підприємство не знаходиться за податковою адресою : «станом на початок звірки ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНО-БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» має стан «9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням» (стор. 11 акту);

- за звіряємий період відповідачем «задекларовано відносини з наступними покупцями, серед яких на обліку в ДПІ у м. Краматорську значиться підприємство: ...ПАТ (КРАМАТОРСЬКИЙ ЗАВОД ВАЖКОГО ВЕРСТАТОБУДУВАННЯ» ... обсяг поставки (без ПДВ в грн.) 12500000,00... сума ПДВ (в грн.) 250000,00» (стор. 12 акту);

- але за вересень 2014 року не сплачені податкові зобовязання з податку на додану вартість до бюджету (стор.21 акту);

- «встановлено відсутність у достатній кількості кваліфікованого персоналу», також ДПІ у Московському районі м. Харкова по ТОВ «ТБА» встановлено відсутність за місцезнаходженням та встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. У звязку з відсутністю основних засобів, виробничого обладнання, виробничих потужностей, складських та виробничих приміщень, транспортного та торгівельного обладнання, матеріалів (сировини), товарних запасів, трудових ресурсів - здійснення постачання є неможливим» (стор. 17 акту);

Дійшов висновку:

1) «фінансово-господарська діяльність ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНО-БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» здійснюється поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про ненабуття належним чином цивільної правоздатності фінансово-господарських відносин між ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНО-БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» та контрагентами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами (ст. 234 ЦКУ)» (стор.14).

2) «фінансово-господарські взаємовідносини між ПАТ «КЗВВ» та ТОВ «ТБА» не спричинили реального настання юридичних наслідків, що позбавляє ПАТ «КЗВВ» права на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток. ... вказана угода не була спрямована на якісне та своєчасне виконання зобовязань перед замовником» (стор. 21 акту).

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, а саме :

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 234 ЦК України встановлює, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони досягли згоди з істотних умов щодо передачі, прийняття та оплати за товар.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки, так як і за договором купівлі-продажу, продавець (постачальник) передає у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язаний прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. Також ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони в спірних договорах погодили найменування, кількість товару та його ціну.

Відповідач поставив позивачу товар за видатковою накладною та позивач прийняв його, який повністю відповідав домовленостям, досягнутим між сторонами.

Позивач не наводить жодної обставини, з якою закон пов'язує недійсність правочину. Відсутність у відповідача складських та виробничих приміщень, виробничих засобів, виробничого обладнання, виробничих потужностей, транспортного та торгівельного обладнання, трудових ресурсів не є підставою для визнання договору фіктивним, оскільки в даному випадку для здійснення господарської діяльності щодо купівлі-продажу товару відповідачем вони не є необхідною та складовою умовами.

Пленум ВГСУ у п. 3.11 постанови від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вказав, що: Фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що: „Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що правові відносини, які виникли між сторонами на підставі спірного договору відповідають встановленим нормативними актами вимогам щодо договорів поставки та купівлі-продажу, а договір спрямований на реальне настання правових наслідків і зміст його не суперечить діючому законодавству України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду доказів визнання судом договору фіктивним або недійсним. Позивачем не наведено жодної обставини, за якої спірний договір може бути визнано недійсними, судом також при розгляді справи не встановлено обставин, які б свідчили про недійсність спірного договору.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги нормативно та документально необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 193, 207 ГК України, ст.ст. 202, 203, 215, 234, 626, 628, 638, 712 ЦК України, ст.ст. 33-35, 43, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя ОСОБА_1