ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.15 Справа№ 914/1921/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Прокурора Галицького району міста Львова в інтересах держави в особі Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м.Львів

до відповідача Державного підприємства Виробничо сервісний центр у Львівській області, м.Львів

про стягнення 1 935 681,08 грн.

За участю представників сторін:

від прокуратури не зявився;

від позивача ОСОБА_1 юрисконсульт (довіреність №08 від 16.02.2015р.);

від відповідача ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 06.07.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Прокурором Галицького району міста Львова в інтересах держави в особі Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго до відповідача Державного підприємства Виробничо сервісний центр у Львівській області про стягнення 1 935 681,08 грн., з яких 1 536 405,10 грн. основний борг, 162 709,59 грн. пеня, 10 131,90 грн. 3% річних та 226 434,49 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 15.06.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 01.07.2015р. Ухвалою суду від 01.07.2015р. розгляд справи відкладено на 15.07.2015р. Ухвалою суду від 15.07.2015р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 26.08.2015р.

Прокуратура явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача подав письмові пояснення (вх.№35316/15 від 25.08.2015р.) щодо нарахування пені. Зокрема Державне підприємство Виробничо сервісний центр у Львівській області не погоджується із розміром нарахованої позивачем пені, зазначаючи, що у поданому позивачем розрахунку розміру позовних вимог повторюються періоди за які нараховується пеня. Представник відповідача у судовому засіданні проти розміру основної

суми боргу не заперечив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд,-

встановив:

01.01.2003р. між Державним підприємством «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Львівської області», яке відповідно до статуту перейменоване на Виробничо-сервісний центр у Львівській області (надалі споживач) та Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (надалі енергопостачальна організація) укладено договір №5113 Р про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни передбачені цим договором.

Згідно з п.3.2.2 договору споживач теплової енергії зобовязується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором.

Відповідно до п.6.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими чинним законодавством формами.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Споживач до 15-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії (п.6.3. договору).

Згідно із п.10.1. договору, він набирає чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2003р.

Відповідно до п.10.4. договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Як зазначено у позовній заяві, відповідач свої договірні зобовязання по оплаті теплової енергії не виконує, внаслідок чого його заборгованість перед позивачем станом на 04.06.2015р. становить 1 536 405,10 грн. Як вбачається із поданого розрахунку позовних вказана заборгованість виникла за поставлену теплову енергію в гарячій воді за період з січня 2015р. по квітень 2015р.

Відповідно до п.7.2.3 договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення. В силу цього положення позивач за неналежне виконання взятих на себе договірних зобовязань здійснив нарахування пені відповідачу в сумі 162 709,59 грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 10 131,90 грн. та 226 434,49 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, загальна сума заборгованості, становить 1 935 681,08 грн., з яких 1 536 405,10 грн. основний борг, 162 709,59 грн. пеня, 10 131,90 грн. 3% річних та 226 434,49 грн. інфляційні втрати.

Відповідачем було подано відзив (вх.№26540/15 від 26.06.2015р.) на позовну заяву, в якому Державне підприємство Виробничо сервісний центр у Львівській області просить надати час для добровільного врегулювання спору. Відповідач у вказаному відзиві визнає наявність у нього заборгованості, однак зазначає, що не має можливості погасити її через складне матеріальне становище.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

За умовами ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2003р. між позивачем та відповідачем укладено договір №5113 Р про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого позивач бере на себе зобовязання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни передбачені цим договором.

Відповідно до ст.24 Закону України Про теплопостачання основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Статтею 25 Закону України Про теплопостачання передбачено, що теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

На виконання умов вказаного договору позивач здійснив поставку відповідачу теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п.6.3 договору споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує енергопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

В порушення вищенаведених положень договору та закону, відповідач не здійснив оплати за спожиту теплову енергію, таким чином, у сукупності заборгованість відповідача станом на 04.06.2015р. становить 1 536 405,10 грн. за період з січня 2015р. по квітень 2015р.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження погашення ним основного боргу в сумі 1 536 405,10 грн. за договором №5113/Р про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2003р.

З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу за спожиту теплову енергію у виді гарячої води в сумі 1 536 405,10 грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, здійснивши перерахунок суми інфляційних втрат суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 226 434,49 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було здійснено наступні часткові оплати: 10.03.2015р. сплачено 200 000,00 грн. та 29.05.2015р. сплачено 31 541,58 грн. Однак при здійсненні нарахування 3% річних позивачем не враховано часткову оплату на суму 31 541,58 грн. Крім того суд звертає увагу позивача на те, що ним невірно враховано часткову оплату на суму 200 000,00 грн., яка була здійснена 10.03.2015р. Тобто починаючи з 10.03.2015р. 3% річних слід нараховувати на суму боргу, яка не включає в себе 200 000,00 грн.

Відтак, здійснивши перерахунок 3% річних, враховуючи здійснені відповідачем часткові оплати, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 10 131,90 грн. 3% річних підлягає задоволенню частково. Зокрема з відповідача на користь позивача слід стягнути 9 492,57 грн. 3% річних.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.2.3 договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Щодо нарахування пені суд зазначає наступне.

Як вбачається із поданого розрахунку, при нарахуванні пені позивачем враховано часткові оплати на суму 200 000,00 грн. та на суму 31 541,58 грн., однак позивачем не враховано того, що починаючи з дня здійснення часткової оплати пеню слід нараховувати на зменшену суму боргу, тобто за виключенням тих часткових оплат, які були здійснені відповідачем. Натомість позивач здійснює нарахування пені на зменшену суму боргу, починаючи з наступного дня за днем здійснення часткових оплат. Крім того, як вбачається із поданого розрахунку, позивачем при нарахуванні пені допущено арифметичну помилку, а саме після здійснення часткової оплати на суму 200 000,00 грн. пеня нараховується на 314 987,57 грн. боргу. В той час як після здійснення часткової оплати 200 000,00 грн. пеню слід нараховувати на 314 984,57 грн. боргу.

Відтак, здійснивши перерахунок пені, враховуючи здійснені відповідачем часткові оплати, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 162 709,59 грн. пені підлягає задоволенню частково. Зокрема з відповідача на користь позивача слід стягнути 162 380,38 грн. пені.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позов обгрунтованим, який слід задоволити частково.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Відповідно до ст.49 ГПК України сплата судового збору в розмірі 38 694,25 грн. покладається на відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Виробничо сервісний центр у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) на користь Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго (79040, м.Львів, вул. Д.Апостола, буд.1; ) основний борг в розмірі 1 536 405,10 грн., пеню в розмірі 162 380,38 грн., 3% річних в розмірі 9 492,57 грн. та інфляційні втрати в розмірі 226 434,49 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державного підприємства Виробничо сервісний центр у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) в дохід Державного бюджету України 38 694,25 грн. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішення законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 31.08.2015р.

Суддя Петрашко М.М.