РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2015Справа №910/13405/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Київського міського мисливського рибальського виробничого підприємства Київської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок

про визнання договору № 36 від 16.04.2001 р. недійсним

за участю представників:

від позивача:ОСОБА_2- представник за довіреністю б/н від 25.01.2012 р. ОСОБА_1- згідно витягу ЄДР
від відповідача:Ласкаржевський В.М.- директор згідно наказу № 07 від 12.06.2015 р. Жигадло С.П.- представник за довіреністю б/н від 12.06.2015 р. Камалетдінов О.Н.- представник за довіреністю б/н від 27.07.2015 р. Щербина Л.Г.- представник за довіреністю б/н від 20.08.2015 р.

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду м. Києва звернулась Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) з позовом до Київського міського мисливського рибальського виробничого підприємства Київської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі - Українське товариство мисливців та рибалок) про визнання недійсним договору оренди № 36 від 16.04.2011 р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на час укладення договору про передачу в оренду частини майна, належного рибальсько-спортивній базі «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка знаходиться у АДРЕСА_1, відповідач не мав правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розміщені об'єкти оренди, а також відповідач не зареєстрував право власності на об'єкти нерухомості.

З цих підстав, посилаючись на ст. ст. 215, 216 ЦК України, позивач просить визнати недійсним договір оренди майна № 36 від 16.04.2011 р.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечили, вказали, що спірний договір був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства. Просили відмовити у позові.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 16.04.2011 р. між Київським міським мисливським рибальським виробничим підприємством Київської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) був укладений договір оренди № 36 (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає орендареві за плату та на строк, який встановлений даним договором, у користування частину майна рибальсько-спортивної бази "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться на земельній ділянці площею 1,9 га за адресою: АДРЕСА_1, згідно з актом інвентаризаційного опису (надалі - об'єкт оренди) для здійснення орендарем господарської діяльності.

Згідно з п. 1.2 договору об'єкт оренди передається орендареві для подальшої експлуатації рибальсько-спортивної бази "ІНФОРМАЦІЯ_1" орендарю з метою покрашення стану інфраструктури та рентабельності об'єкту оренди, вирішення задач з підвищення ефективності в організації та проведенні аматорського та спортивного рибальства, човнів, катерів, водних мотоциклів та іншого водного транспорту, організації стоянки та охорони автомобільного транспорту громадян, які прибули на територію бази, організації ремонту, сервісного обслуговування човнів, катерів, моторів та іншого водного транспорту, а також влаштуванню усіх видів відпочинку та туризму на території бази та іншими, не забороненими законодавством, видами діяльності.

Пунктом 1.3 договору визначено, що орендар зобов'язаний використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності орендодавця.

Орендодавець гарантує, що об'єкт оренди належить йому на праві власності і є вільним від прав та обов'язків третіх осіб, не є спірним, під заставою та арештом не знаходиться (п. 1.4. договору)

Відповідно до п. 2.1 договору об'єкт оренди повинен бути наданий орендодавцем та прийнятий орендарем згідно з актом приймання-передачі (додаток № 2 до цього договору), підписаним представниками сторін не пізніше 5 (п'яти) робочих днів після укладення цього договору.

Згідно з п. 2.2 договору в момент підписання акту приймання - передачі орендодавець передає орендарю об'єкт оренди, після чого орендар отримує право безперешкодного (цілодобового) доступу орендаря та його клієнтів до об'єкту оренди сім діб на тиждень та триста шістдесят п'ять діб на рік. В Акті приймання-передачі повинен бути указаний технічний стан об'єкту оренди в момент підписання акту приймання-передачі. Це повинно бути відображено окремим абзацом у першому пункті даного документу. При передачі може бути проведено фото- або відеозйомка об'єкту оренди.

Відповідно до п. 2.5 договору з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі об'єкту оренди, останній вважається належним чином переданим орендодавцю.

Згідно з п. 2.6 договору об'єкт оренди повинен бути повернений орендодавцю в стані, не гіршому ніж на момент надання його в оренду, з урахуванням нормативного зносу майна.

Згідно з п. 8.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання та підписання акту приймання-передачі відповідно до п. 2.1 даного договору (додаток № 2 до цього договору).

Вказаний договір позивач просить визнати недійсним з тих підстав, що він суперечить діючому законодавству, оскільки на час укладення договору у відповідача були відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що договір оренди № 36 від 16.04.2011 р. вчинено в письмовій формі, підписано представниками обох сторін та скріплено печатками. Також судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору оренди, а саме - предмету договору, об'єкту оренди, умов передачі та його повернення, орендної плати, прав та обов'язків сторін, їх відповідальності.

На виконання умов договору оренди відповідач передав позивачу майно, передбачене додатком № 1 до спірного договору, а саме - опалювальний апарат, компресор, човни «Язь», брандвахту, бони-причали, зварювальний апарат, холодильники, альтанку зі столом та 2 лавками, причальний бон, про що свідчить інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей № 1 від 16.04.2011 р. та акт приймання-передачі від 01.05.2011 р., підписані обома сторонами.

Також з додатку № 1 до договору вбачається, що відповідачем було передано в оренду позивачу дві альтанки, які належать до малої архітектурної форми згідно з частиною 2 статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до ч. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Таким чином, судом встановлено, що об'єкти нерухомого майна, які підлягають державній реєстрації, позивачу не передавались.

Крім того, на вимогу суду відповідачем були надані копії суднових білетів, які посвідчують право власності на човни «Язь», що є об'єктом оренди, копії свідоцтв про придатність малого судна для плавання (копії свідоцтв на бон) та свідоцтво Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті № 9/2013 від 12.07.2013 р. про реєстрацію бази для стоянки маломірних (малих) суден.

При цьому суд звертає увагу, що підписуючи договір оренди, позивач погодився з тим, що об'єкт оренди належить орендодавцю на праві власності (п. 1.4 договору), а отримавши майно в оренду, в акті прийому-передачі - зазначив, що претензій до майна не має.

Посилання на відсутність у відповідача правовстановлючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться об'єкт оренди, що є підставою для визнання договору № 36 від 16.04.2011 р. недійсним, суд не приймає до уваги, оскільки договір оренди укладався стосовно майна, а не земельної ділянки, а тому доводи позивача в цій частині є необгрунтованими.

Також з матеріалів справи вбачається, що питання правомірності користування земельною ділянкою відповідачем вже вирішувалось у судовому порядку.

Так, постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 р. у справі № 910/9026/13 задоволено позов прокурора в інтересах Київської міської ради та зобов'язано Українське товариство мисливців та рибалок звільнити самовільно зайняту ділянку водного фонду площею 1,8 га (кадастровий номер 78:139:007), що знаходиться в Оболонському районі за адресою: м. Київ, вул. Верболозна, 1, від нежитлових будинків (приміщень) та передати її Київській міській раді у первинному стані.

Таким чином, встановивши обставини у справі суд враховує, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором, не містить положень, що суперечили б вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення його сторін є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що узгоджується із загальними вимогами, встановленими статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (абз. 5 п.п. 2.10 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11).

До того ж обов'язковою умовою для визнання правочину недійсним є встановлення судом факту порушень прав та інтересів позивача, у зв'язку з його (правочину) вчиненням.

Разом з тим, позивач не довів наявність конкретних правових підстав з посиланням на норми закону, відповідно до яких спірний договір має бути визнаний недійсним та не довів порушення своїх прав та інтересів.

Зважаючи на встановлені обставини справи та недоведеність позовних вимог, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, у зв'язку з чим у позовних вимогах необхідно відмовити.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32 - 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Київського міського мисливського рибальського виробничого підприємства Київської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок про визнання недійсним договору оренди № 36 від 16.04.2011 р.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 31 серпня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 7 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна