ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р. Справа № 922/1806/15

У складі колегії суддів: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю:

від позивача ОСОБА_1, (за довіреністю від 31.08.2015р.);

від відповідача ОСОБА_2 ( за довіреністю від 20.03.2015р. № 19),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3571 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 08.06.15 у справі № 922/1806/15

за позовом Приватного підприємства "Охоронне агентство "Кратос"

до Головного управління юстиції у Харківській області

про стягнення коштів 579 883,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Охоронне агентство "Кратос" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення з відповідача - Головного управління юстиції у Харківський області заборгованості за договором про охорону об'єкта з використанням охоронно - тривожної сигналізації та фізичної охорони серія ОТС-ОО №17/02-14 від 18.02.2014р., а саме: 173379,94 грн. - основного боргу, 44650,51 грн. - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 40563,06 грн. - інфляційних витрат, 3356,19 грн. - 3% річних від простроченої суми та 5239,00 грн. судового збору. В обґрунтування підстав зменшення розміру позовних вимог позивач посилається на те, що позивач 06 квітня 2015 року сплатив частково борг на загальну суму 317933,06 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про охорону об'єкта з використанням охоронно - тривожної сигналізації та фізичної охорони серія ОТС-ОО №17/02-14 від 18.02.2014р. щодо оплати наданих послуг.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.06.2015р. у справі № 922/1806/15 (суддя Чистякова І.О.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Петровського, буд. 16, р/р 1604 у ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ) на користь Приватного підприємства "Охоронне агентство "Кратос" (61145, м. Харків, вул. Новгородська, буд. 2, р/р 3700 в ПАТ "УкрСиббанк" м. Харків, МФО 351005, ) 173379,94 грн. - основного боргу, 44650,51 грн. - пені, 40563,06 грн. - інфляційних витрат, 3356,19 грн. - 3% річних від простроченої суми та 5239,00 грн. судового збору. Стянуто з Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Петровського, буд. 16, р/р 1604 у ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 6358,67 грн. судового збору.

Відповідач не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково - стягнути основну суму боргу у розмірі 109887,47 грн. та судовий збір у розмірі 5239,00 грн. в іншій частині позову відмовити. Як вважає відповідач, господарським судом не враховано, того, що на момент прийняття оскаржуваного рішення у даній справі відповідачем частково погашено суму боргу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.07.2015р. у справі № 922/1806/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 17.08.2015р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.2015р. розгляд справи відкладено на 31.08.2015р. Зобов'язано заявника апеляційної скарги надати для огляду в судовому засіданні оригінал платіжного доручення № 956 від 04.06.2015р. на суму 63942,47 грн. Письмове обґрунтування щодо ненадання зазначеного платіжного доручення до суду першої інстанції. Позивачу ухвалено надати пояснення щодо часткової сплати відповідачем боргу у сумі 63942,47 грн. за платіжним дорученням № 956 від 04.06.2015р.

Від позивача надійшли заперечення (вх. 12389 від 28.08.2015р.) на апеляцйну скаргу, в яких він не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання 31.08.2015р. прибули представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 31.08.2015р. представник заявника апеляційної скарги надав суду для огляду оригінал платіжного доручення № 956 від 04.06.2015р. Платіжне доручення оглянуто судовою колегією.

Письмових обґрунтувань щодо ненадання зазначеного платіжного доручення до суду першої інстанції заявником апеляційної скарги не надано.

В судовому засіданні 31.08.2015р. представник позивача підтвердив, що платіж за платіжним дорученням на суму 63942,47 грн. був, але він надійшов після прийняття судового рішення господарського суду Харківської області.

Представник заявника апеляційної скарги підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача у справі заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Судова колегія після заслуховування пояснень представників сторін оголосла про перерву в судовому засіданні 31.08.2015р. до 02.09.2015р.

Після перерви судове засідання продовжено 02.09.2015р. в тому ж складі суду та за участю тих же представників сторін.

В судовому засіданні 02.09.2015р. представники сторін підтримали висловлену на минулому засіданні позицію, а саме: заявник апеляційної скарги підтримував її вимоги, а представник позивача заперечував проти неї.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши представника заявника апеляційної скарги та представника позивача в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

18.02.2014р. між Приватним підприємством "Охоронне агентство "Кратос" (позивач, виконавець) та Головним управлінням юстиції у Харківський області (відповідач, замовник) був укладений договір про охорону об'єкта з використанням охоронно- тривожної сигналізації та фізичної охорони серія ОТС-ОО № 17/02-14, у відповідності до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню протягом 2014 року послуг системи безпеки, лот № 1 - послуги охоронців та спостереження за станом та технічне обслуговування сигналізації, що встановлена на об'єктах замовника у м. Харкові (код Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016-2010-80.20.1).

Відповідно до п. 1.1.1. договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язки по наданню послуг охоронців (фізична охорона), пропускного режиму, охорони приміщень та забезпеченню збереження майна замовника, розташованого за адресами: 1) м. Харків, вул. Петровського, 16 - 1 пост; 2) м. Харків, вул. Петровського, 26 - 1 пост; м. Харків, 3) м. Харків, вул. Сумська, 61 - 1 пост; 4) м.Харків, вул. Короленко, 16 - 2 пости на умовах та у порядку, передбачених Правилами, які є невід"ємною частиною договору (додаток № 1), погодженими з виконавцем, затвердженими замовником, в особі керівника юридичної особи (відокремленого структурного підрозділу) та доведеного до відома співробітників замовника.

06.03.2014р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до вищезазначеного договору та внесено зміни до п.1.1.1. договору, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язки по наданню послуг охоронців (фізична охорона), пропускного режиму, охорони приміщень та забезпеченню збереження майна замовника, розташованого за адресами: 1) м. Харків, вул. Петровського, 16 - 1 пост; 2) м. Харків, вул. Петровського, 26 - 1 пост; м. Харків, 3) м.Харків, вул. Короленко, 16 - 1 пост на умовах та у порядку, передбачених Правилами, які є невід'ємною частиною договору (додаток № 1/1), погодженими з виконавцем, затвердженими замовником, в особі керівника юридичної особи (відокремленого структурного підрозділу) та доведеного до відома співробітників замовника.

Пунктом 2.4 договору передбачений строк надання послуг : лютий - грудень 2014 року, місце надання послуг - м. Харків.

Відповідно до п.4.1. договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 2 від 21.03.2014 р., загальна вартість послуг складає 491313 грн., ПДВ не передбачено, на період строку дії договору.

Згідно з п. 4.2. договору, оплата послуг, зазначених даним договором здійснюється відповідачем на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 10 банківських днів, за кожен календарний місяць наданих послуг, на підставі виставленого рахунку - фактури та акту виконаних робіт, за умови наявності бюджетного фінансування. Оплата за додатковими розрахунками, згідно п.п. 5.1.2, 7.4.4 даного договору здійснюється відповідачем на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 10 банківських днів з дня охорони або помилкового виклику.

Відповідно до п. 4.3 договору охоронні послуги, зроблені позивачем за місяць, вважаються виконаними і прийнятими відповідачем, якщо останній на протязі восьми календарних днів не пред`явив мотивовану письмову претензію позивачу по якості наданих послуг.

Пунктом 8.1 договору передбачений строк його дії, а саме договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2014 року і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

На виконання умов зазначеного договору, позивачем було надано відповідачу послуги по охороні об`єкту за період з лютий 2014 року по грудень 2014 року на загальну суму 491313 грн., що підтверджується актами здачі - приймання робіт № 145 від 16.12.2014р., № 151 від 16.12.2014р., № 158 від 16.12.2014р. та актом № 164 від 31.12.2014р., в яких зазначена підстава договір ОТС-ОО №17/02-14 від 18.02.2014р.

Акти здачі- приймання робіт (надання послуг) № 145 від 16.12.2014р., № 151 від 16.12.2014р. та № 158 від 16.12.2014 р. підписані обома сторонами.

Акт здачі- приймання робіт (надання послуг) № 164 від 31.12.2014р. на суму 46395 грн. за надані позивачем послуги по охороні об`єкту за грудень 2014 року з боку відповідача не підписаний, проте як вбачається з матеріалів справи, був направлений відповідачу, що підтверджується поштовим чеком № 0327 від 05.02.2015р. та поштовим описом з відміткою про відправку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач підтверджує отримання вказаного акту 11 лютого 2015 року.

Судова колегія вважає правомірним висновок господарського суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем не висунуто заперечень стосовно надання позивачем послуг по охороні об`єкту за грудень 2014 року, тому, відповідно до умов договору (п.4.3. договору) охоронні послуги за грудень 2014 року вважаються виконаними і прийнятими відповідачем.

Сторонами було узгоджено строк оплати послуг - не пізніше 10 банківських днів, за кожен календарний місяць наданих послуг, на підставі виставленого рахунку - фактури та акту виконаних робіт, за умови наявності бюджетного фінансування.

Однак, відповідач в порушення умов договору за отримані послуги по охороні об`єкту не розрахувався.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача претензію № 20/12 від 20.02.2015р. з вимогою погасити заборгованість у розмірі 491313, 00 грн., що підтверджується поштовим чеком № 5992 від 20.02.2015р., описом вкладення з відміткою про відправку та рекомендованим повідомленням про вручення, відповідно до якого відповідач отримав вказаний лист 23.02.2015 р.

Однак, відповідач не виконав свої зобов'язання та грошові кошти не перерахував, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 579883,36 грн., яка складається з: 491313,60 грн. - основного боргу, 44650,51 грн. - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 40563,06 грн. - інфляційних витрат та 3356,19 грн. - 3% річних.

Після порушення провадження у справі, відповідачем було частково погашено заборгованість на суму 317933,06 грн., що підтверджується витягами банку від 06.04.2015 року та копіями платіжних доручень № 448 від 02.04.2015 р. на суму 15999,68 грн., № 447 від 17512,81 грн., № 237 від 02.04.2015 р. на суму 28882,19 грн., № 238 від 02.04.2015 р. на суму 29435,32 грн., № 239 від 02.04.2015 р. на суму 226103,06 грн.

Позивачем з урахуванням часткового погашення відповідачем суми заборгованості подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу на суму 317933,06 грн.

Таким чином, основна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача за надані охоронні послуги становить - 173 379,94 грн. Саме в цій частині позовні вимоги розглядались господарським судом першої інстанції.

Судова колегія вважає законним та обґрунтованим рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015р. в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 173 379,94 грн., оскільки зазначена сума заборгованості доведена та підтверджена належними наявними у справі доказами.

Також судова колегія дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення господарського суду Харківської області в частині стягнення з відповідача та користь позивача пені, інфляційних та річних підлягає залишенню без змін, як таке, що прийнято у відповідності до вимог закону та при повному з'ясуванні обставин справи, зважаючи встановлений факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати виконаних робіт та враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов"язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розмір заявлених до стягнення 3 відсотків річних та індексу інфляції є арифметично вірним, відповідає положенням договору та нормам закону, отже обґрунтовано задоволений судом у розмірі 40653,06 грн. - інфляційних втрат; 3356,19 грн. - 3 % річних.

Пунктом 7.4.1 договору передбачена відповідальність сторін, а саме за несвоєчасну оплату охоронних послуг в терміни, встановлені п. п. 4.2 договору, відповідачем сплачуються штрафні санкції згідно ч. 6 ст. 231 ГК України в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми охорони за місяць за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судова колегія дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом вірно визначено, що позовні вимоги в частині стягнення 44650,51 грн. пені підлягають задоволенню, позивачем вірно зазначені періоди, за які нараховується пеня, її розрахунок арифметично вірний та відповідає умовам договору та положенням чинного законодавства.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що несплата боргу має місце в звязку з несплатою бюджетних призначень, враховуючи наступне.

Згідно з ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частина 2 ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати підрядних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати зазначених робіт, відповідач мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не чекати виконання підрядних робіт.

Аналогічна правова позиція наведена в Постановах Вищого господарського суду №914/1760/13 від 13.11.2013р., №913/851/13 від 05.08.2013р., рішенні Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. та Оглядовому листі Вищого господарського суду України "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду" № 01-06/374/201 від 18.02.2013р.

Також, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446 вказується на те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи яка фінансується з державного бюджету, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судова колегія відхиляє посилання заявника апеляційної скарги на те, що господарським судом першої інстанції не враховано часткову оплату заборгованості за договором за платіжним дорученням від 04.06.2015р. у розмірі 63492,47 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем доказів здійснення вказаної оплати суду першої інстанції.

Відповідно до п. 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Судове засідання за результатами якого прийнято оскаржуване рішення відбулось 08.06.2015р. об 11:00 годині. Оплата від відповідача в сумі 63492,47 грн. на розрахунковий рахунок позивача надійшла 08.06.2015р. о 16:12, що підтверджується випискою про рух коштів ПП "ОА "Кратос" за 08.06.2015р. в АТ "УкрСиббанк".

Судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України судового збору в розмірі 6358,67 грн., зважаючи на наступне.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на час звернення з позовною заявою) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2% ціни позову але не менше ніж 1,5 мінімальної заробітної плати та не більше 60 мінімальних заробітних плат.

Зважаючи на заяву про зменшення розміру позовних вимог, вони становлять : 261949,70 грн.

Отже, відповідно до Закону судовий збір за подання позову у вказаному розмірі становить : 261949,70 /100 х 2= 5239 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду заявляв вимоги в розмірі 579883,36. Виходячи з розміру первісно заявлених вимог сплатив судовий збір 11597,67 грн. (а.с. 12).

Одночасно з заявою про зменшення позовних вимог позивач подав заяву про повернення з Державного бюджету судового збору в сумі 6358,67 грн.

Відповідно до п.п. 1 пункту 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сума судового збору повертається у разі зменшення розміру позовних вимог. Пунктом другим статті 7 Закону передбачено, що судовий збір повертається у розмірі переплаченої суми.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву про повернення позивачу з Державного бюджету судового збору в сумі 6358,67 грн. (сплачено за первісними позовними вимогами 11597,67 грн. - 5239 грн. (розмір судового збору після зменшення позовних вимог) = 6358,67 грн. (різниця яка підлягає поверненню).

Господарським судом першої інстанції також у відповідності до статті 49 ГПК України стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 5239 грн., оскільки позовні вимоги в заявленій частині задоволені, отже судовий збір покладається на відповідача.

Однак, суд першої інстанціїї дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України 6358,67 грн., оскільки позовні вимоги в цій частині не розглядались, суд задовольнив заяву позивача про повернення судового збору в цій частині з Державного бюджету України, отже зазначена сума не підлягає зарахуванню до Державного бюджету України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження і оскаржуване рішення по даній справі підлягає частковому скасуванню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України судового збору в розмірі 6358,67 грн.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права при повному дослідженні обставин справи, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 91, 99, 101, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.06.15 у справі № 922/1806/15 скасувати в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Харківській області () на користь Державного бюджету України - 6358,67 грн. судового збору.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 08.06.15 у справі № 922/1806/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 04.09.15

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.