ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа № 909/306/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

суддів Желік М.Б.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання Стефанишин О.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Оберемок А.В.

від відповідача - не з"явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 б/н від 19.06.2015 року (вх. № 01-05/3206/15 від 16.07.2015р.).

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2015р.

у справі № 909/306/15, суддя Максимів Т.В.

за позовом приватного підприємства "Мєга-Вуд", м. Київ

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Слобода Рівнянська, Рожнятівський район, Івано-Франківська область

про стягнення 99600, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

10.06.2015 року господарським судом Івано-Франківської області винесено рішення у справі № 909/306/15 за позовом Приватного підприємства "Мєга-Вуд", м.Київ до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Слобода Рівнянська, Рожнятівський район, Івано-Франківська область про стягнення 52901,40 грн. (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), яким позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права неповно з"ясовано обставини, які мають значення для вирішення даної справи. Скаржник, зокрема, посилається на норми Господарського кодексу України, які визначають правове регулювання договору поставки, та не передбачають можливості відмови від договору та повернення оплаченої за товар грошової суми.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2015р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження, розгляд справи призначено на 31.08.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 31.08.2015р. з"явився, надав пояснення по суті спору, проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає такі надуманими та безпідставними, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 31.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи 16.09.2014р. між Приватним підприємством "Мєга-Вуд та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір №16/09/14 купівлі-продажу товарів.

Відповідно до п.1. договору продавець, в разі наявності необхідної кількості товару, зобов"язується за заявками покупця поставити та передати товар, а покупець зобв"язується прийняти та здійснити оплату такого товару на умовах визначених у цьому договорі.

Пунктом 1.2. договору сторонами обумовлено найменування товару: пиловник хвойних порід відповідно до протоколу погодження ціни, який є невід"ємною частиною цього договору

Згідно п. 1.3. договору, датою отримання товару покупцем вважається дата, вказана у видаткових накладних на товар, що відпускається.

Покупець зобов"язаний провести оплату на розрахунковий рахунок продавця за товар, що постачається на підставі рахунка-фактури, а продавець зобов"язується поставити такий товар у кількості та асортименті, згідно заявок покупця, надісланих продавцю у будь-якій формі (п. 2.1. договору).

Відповідно до п.4.1. договору, покупець здійснює оплату вартості замовленого товару на підставі отриманого від продавця рахунку, на розрахунковий рахунок або в касу продавця.

Згідно п.5.2. договору доставка товару здійснюється за рахунок покупця, шляхом самовивозу з території продавця.

Договір набирає чинності з дня його підпису і діє до 31.12.14, а в частині розрахунків до моменту його остаточного виконання (пункт 7.1.).

Сторонами у п. 9.1. передбачено, що умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов"язковим складанням письмового документу.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно норм ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Оскільки договором купівлі -продажу №16/09/14 від 16.09.2014 р. сторони не обумовили строку передачі товару, то покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, згідно якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На виконання п.4.1. договору позивач перерахував відповідачу 93600,00 грн., згідно платіжного доручення №51 від 24 вересня 2014 року, як плату за поставку 120 м3 пиловника хвойних порід/ялини, смереки, на підставі виставленого останнім рахунка/invoice №-16/09 та 6000,00 грн. згідно платіжного доручення №54 від 26 вересня 2014року за пиловник хвойних порід згідно договору №16/09/14 від 16.09.14., копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідач частково поставив товар в кількості 59,87 м 3 на суму 46698,60 грн., що підтверджується накладною №0/132 від 03 жовтня 2014 року, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача 22.10.14 направлено вимогу №76 про повернення грошових коштів та лист №75 про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 23.10.2014р., копія якого долучена до матеріалів справи. Проте дані вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

20.02.2015р. позивач також направив відповідачу вимогу (телеграму) про повернення коштів у семиденний термін, які сплачені у якості передоплати. Однак, 21.02.2015р., відповідач від отримання телеграми відмовився.

Відповідно до п.1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань"( із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10 липня 2014 року), оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження

рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду, що право позивача порушено, а зобов"язання повернути передоплату в сумі 52901,40 грн. у відповідача виникло у семиденний строк після повернення телеграми.

Таким чином, аналізуючи все вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 52901,40 грн.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2015 року у даній справі в апеляційному порядку покласти на відповідача в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2015 року в справі за номером 909/306/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 б/н від 19.06.2015 року (вх. № 01-05/3206/15 від 16.07.2015р.) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 04.09.2015 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.