КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р. Справа№ 910/18404/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача не з'явився,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на ухвалу Господарського суду міста Києва про повернення позовної заяви без розгляду від 17.07.2015

у справі №910/18404/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Капітель»

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - позивач) повернуто без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 скасувати, справу передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судова практика у господарських справах не надає роз'яснення з приводу питання сплати судового збору позивачем при пред'явленні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, на думку позивача, спір про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом визнання права власності є немайновим спором - по аналогії із цивільним законодавством. Оскільки за майнову вимогу позивачем вже було сплачено при подачі позову про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2015 відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 02.09.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 19.08.2015) позивачу та відповідачу - 21.08.2015, долучені до матеріалів справи.

31.08.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду Голова комісії з припинення або ліквідатор ТОВ «БП «Капітель» подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник - адвокат Пришва В.С. перебуватиме у запланованій відпустці до 07.09.2015.

У судове засідання 02.09.2015 представники сторін не з'явились. Представник позивача причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ст. 28 ГПК України представниками сторін у справі можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання Голови комісії з припинення або ліквідатора ТОВ «БП «Капітель» про відкладення розгляду справи, оскільки ГПК України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа, а ст.77 ГПК України надає суду право, а не зобов'язує його відкласти розгляд справи в разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги позивача, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без участі представників позивача та відповідача, з метою дотримання вимог ст. 102 ГПК України, на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Дослідивши наявні докази, обговоривши доводи скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як вже зазначалось вище, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 у справі №910/18404/15 позовні матеріали ТОВ «Кредитні ініціативи» повернуті без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

Повертаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції вказав, що оскільки спір про визнання права власності відноситься до категорії майнових спорів, позивач повинен був сплатити судовий збір за даною вимогою як за спір майнового характеру, а не немайнового.

Оцінивши докази, які мають значення для перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з доводами місцевого господарського суду, зазначеними при поверненні позовної заяви без розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо, зокрема, не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі (п.4).

Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Статтею 55 ГПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок за їх подання до господарського суду визначається за приписами пп. 1 п. 2 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з пп. 2 п. 2 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах ч.5 ст.216, ст.1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом п.3 ч.2 ст.54 і ст.55 ГПК України такий обов'язок покладається на позивача (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Колегією суддів встановлено, що предмет спору у даній справі складається з двох окремих вимог майнового та немайнового характеру - про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом визнання права власності на нежилі приміщення та зобов'язання вчинити дії.

Спір про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом визнання права власності на нежилі приміщення є спором майнового характеру, оскільки предмет іпотеки має вартісну оцінку, за рахунок якого буде погашатись кредиторська заборгованість, отже у позовах про звернення стягнення на предмет іпотеки ціна позову визначається вартістю предмета іпотеки.

Оскільки у разі позитивного рішення зі справи про звернення стягнення на предмет іпотеки заявник одержує нерухоме майно, що має вартісну оцінку, розмір судового збору повинен визначатись, виходячи із вартості майна.

Відповідно до пп.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Тобто, при зверненні до суду першої інстанції з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» мало сплатити судовий збір як з вимоги майнового характеру.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у постановах, зокрема, від 06.11.2013 у справі №910/12039/13 та від 22.05.2015 у справі №5023/6099/12.

При дослідженні матеріалів позовної заяви судова колегія встановила, що до позовної заяви додано оригінали платіжних доручень від 18.06.2015 №15235 на суму 1218,00 грн та №15236 на суму 1218,00 грн, які свідчать про сплату судового збору за вимогами немайнового характеру, тобто в сумі меншій, ніж встановлено Законом України "Про судовий збір".

Згідно з п.4 ч.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо, зокрема, не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано повернув позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

Рекомендації пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та судова практика у цивільних справах, не розповсюджуються на норми процесуального права у господарському процесі, оскільки Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ розглядає справи цивільної та кримінальної юрисдикції в касаційному порядку (Закон України "Про судоустрій та статус суддів").

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 у даній справі, оскільки вона відповідає нормам процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 у справі №910/18404/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/18404/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій