РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2015Справа №910/17317/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
До Третя особа,Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Синенко Анатолій Григорович
Простягнення 13 225,94 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Городецький А.К. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

третя особа: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про стягнення 13 225,94 грн. з яких: 9 358,00 грн. - страхового відшкодування, 115,38 грн. - 3% річних, 3 752,56 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 10.07.2015 року було порушено провадження у справі №910/17317/15, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Синенка Анатолія Григоровича та призначено розгляд справи на 28.08.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 28.08.2015 року подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання 28.08.2015 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи.

В судовому засіданні 28.08.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2014 року по вул. Артема в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «FORD», реєстраційний номер АА 4642 КТ, що належить Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ», під керуванням водія Стаценко Наталії Іванівни, та за участю автомобіля «DAEWOO», реєстраційний номер АА 2584 СР, під керуванням власника Синенка Анатолія Григоровича.

Згідно постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 26.12.2014 року у справі №761/37987/14-п дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля «DAEWOO», реєстраційний номер АА 2584 СР Синенком Анатолія Григоровича, вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України та ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.12.2014 року у справі №761/37987/14-п Синенка Анатолія Григоровича визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до генерального договору №28-0199-2700/14-AVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку від 29.10.2013 року страховиком автомобіля «FORD», реєстраційний номер АА 4642 КТ, є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (позивач).

10.12.2014 року страхувальник автомобіля «FORD», реєстраційний номер АА 4642 КТ звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до довідки №9473148 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої УДАІ ГУ МВС України в м. Києві та довідки ВДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.12.2014 року автомобіль «FORD», реєстраційний номер АА 4642 КТ отримав механічні пошкодження.

Згідно рахунку №СФ-0000005 від 06.01.2015 року, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Бровари моторс» власнику автомобіля «FORD», реєстраційний номер АА 4642 КТ Підприємтсву з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ», вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 9 358,00 грн.

Відповідно до страхового акту №ДККА-41707 від 26.01.2015 року, складеного позивачем, зазначена вище ДТП визнана страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування - 9 358,00 грн., виплата якого за генеральним договором №28-0199-2700/14-AVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку від 29.10.2013 року підтверджується платіжним дорученням № 1512 від 27.01.2015 року на суму 9 358,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DAEWOO», реєстраційний номер АА 2584 СР була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0650874.

У зв'язку з цим, позивач 06.02.2015 року направив на адресу відповідача заяву вих. №УСГ-289 АГ від 31.01.2015 року з вимогою сплатити страхове відшкодування в розмірі 9 358,00 грн., проте зазначена вимога залишена відповідачем без задоволення.

Статтею 29 Закону України «Про страхування» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Згідно з частиною 9.2 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 гривень на одного потерпілого.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як вбачається, з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/0650874 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 гривень, франшиза - 0,00 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також з урахуванням ліміту відповідальності визначеного чинним законодавством, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу підлягають задоволенню повністю в сумі 9 358,00 грн.

Позивач за прострочення виконання грошового зобов'язання нарахував та просить стягнути з відповідача 3 752,56 грн. інфляційних нарахувань та 115,38 грн. три відсотки річних за період прострочення з 01.02.2015 року по 30.06.2015 року (згідно наданого розрахунку).

Як вбачається з матеріалів справи позивач 06.02.2015 року направив на адресу відповідача заяву вих. №УСГ-289 АГ від 31.01.2015 року з вимогою сплатити страхове відшкодування в розмірі 9 358,00 грн., проте зазначена вимога залишена відповідачем без задоволення, в результаті чого з боку відповідача мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

В ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні вимоги містяться і в ч. 1 ст. 202 ГК України.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст. ст. 519, 612, 625 ЦК України).

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, з урахуванням прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягають задоволенню частково у розмірі 244,13 грн. та 41,53 грн., відповідно, за період прострочення з 08.05.2015 року по 30.06.2015 року.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (місцезнаходження: 02140, м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 42-Г, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул. І.Федорова, буд. 32-Г, ) 9 358 (дев'ять тисяч триста п'ятдесят вісім) грн. 00 коп. - основного боргу, 244 (двісті сорок чотири) грн. 13 коп. - інфляційних нарахувань, 41 (сорок одну) грн. 53 коп.- 3 % річних та 1 332 (одну тисячу триста тридцять дві) грн. 15 коп. - судового збору.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.М. Спичак

Повне рішення складено

02.09.2015 року