ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р.Справа № 922/4008/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості, м.Харків, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - - Харківська об'єднана державна фінансова інспекція, м.Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс", м.Харків,
про стягнення 79287,97 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність № 5048-26/2015 від 10.04.2015р.);

відповідача - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 10.08.2015р.);

ОСОБА_3 (довіреність б/н від 03.08.2015р.);

ОСОБА_4 (довіреність б/н від 03.08.2015р.);

третьої особи - ОСОБА_5 (довіреність № 810-17/624 від 10.03.2015р.);

ВСТАНОВИВ:

Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" грошових коштів у сумі 79287,97 грн., як зайвих витрат Фонду, які виникли внаслідок завищення вартості послуг з професійного навчання безробітних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.07.2015р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача було залучено Харківську об'єднану державну фінансову інспекцію.

У відзиві на позовну заяву, який був наданий до суду 17.08.2015р., відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що сторонами за кожним з договорів було проведено розрахунки відповідно до умов цих договорів та узгоджених кошторисів. Будь-яких претензій щодо виконання договорів до ТОВ "Укравтотранс Плюс" зі сторони Харківського міського центру зайнятості не заявлялося. Для проведення зустрічної перевірки відповідачем було надано документи, які в повному обсязі документально підтверджують вид, обсяг і якість операцій та розрахунків, що здійснювались між ТОВ "Укравтотранс Плюс" та Харківським міським центром зайнятості в період з 01.10.2011р. по 01.02.2015р.

У судовому засіданні, яке було розпочато 17.08.2015р., представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача підтвердила факт виконання договорів відповідачем у повному обсязі, зазначила, що у позивача немає повноважень щодо перевірки господарської діяльності.

Представники відповідача проти позову заперечували, звернулися до суду з клопотанням про витребування у третьої особи додаткових доказів, а саме заперечення позивача на ОСОБА_5 ревізії.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 31.08.2015р. до 11:20 год. та зобов'язано позивача і третю особу надати докази на підтвердження заперечень позивача на ОСОБА_5 ревізії, а також зобов'язано позивача надати письмове обґрунтування позовних вимог.

Після перерви представники сторін своїх позицій у справі не змінили.

Представник позивача на вимогу суду надала копію листа Харківського міського центру зайнятості № ХМ43-06-6763-26/15 від 21.05.2015р., яким було направлено на адресу Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції заперечення на "ОСОБА_5 ревізії використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Харківським міським центром зайнятості за період з 01.10.2011р. по 01.02.2015р." від 08.05.2015р. № 810-40/7.

Представник третьої особи надав копію листа Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції від 14.05.2015р. № 810-17/1409 щодо проведення зустрічної звірки в ТОВ "Укравтотранс Плюс" та копію висновку на заперечення Харківського міського центра зайнятості до акту ревізії від 08.04.2015р. № 810-40/7.

Надані учасниками судового процесу документи були долучені судом до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, суд встановив наступне.

Харківською об'єднаною державною фінансовою інспекцією, відповідно п. 2.16. Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на І квартал 2015 року, була проведена планова ревізія використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Харківським міським центром зайнятості (позивач) за період з 01.10.2011р. по 01.02.2015р., за результатами якої було складено ОСОБА_5 № 810-40/7 від 08.05.2015р.

Відповідно до вищевказаного ОСОБА_5 ревізії, зустрічною звіркою, проведеною у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" (відповідач), встановлені зайві витрати коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України випадок безробіття на професійну підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації безробітних громадян. А саме, в порушення вимог ст. 526 Цивільного Кодексу України, п. 2.1. Порядку надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерством економіки України, Міністерством фінансів України від 23.07.2010р. № 736/902/758, п. 2.2.3. умов договорів про професійне навчання безробітного у роботодавця, укладених між Харківським міським центром зайнятості та TOB "Укравтотранс Плюс", останнім завищено суми фактичних видатків в кошторисах витрат на заробітну плату, паливно-мастильні матеріали, відсутні бухгалтерські і первинні документи, які підтверджують фактичні видатки на канцелярське приладдя та капітальні витрати, що призвело до матеріальних збитків Фонду на суму 79287,97 грн. (арк. 34 ОСОБА_5 № 810-40/7 08.05.2015).

Позивач зазначає, що вказані обставини також є порушенням вимог ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України", відповідно до якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

17.06.2015р. на адресу Харківського міського центру зайнятості надійшла Вимога від 16.06.2015р. № 810/17/1641 Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції щодо усунення порушень законодавства, відповідно до якої для усунення зазначених порушень необхідно стягнути з TOB "Укравтотранс Плюс" на рахунок Харківського міського центру зайнятості зайві витрати коштів Фонду, які виникли внаслідок завищення вартості послуг з професійного навчання безробітних, у сумі 79287,97 грн.

Листом від 18.06.2015р. за № ХМЦЗ-02-7994-26/15 Харківський міський центр зайнятості звернувся до відповідача з вимогою про добровільне відшкодування вказаної суми коштів, у задоволенні якої відповідачем було відмовлено (лист - відповідь від 25.06.2015р.).

За таких обставин, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Укравтотранс Плюс" грошових коштів у сумі 79287,97 грн.

Ретельно дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти позову, з'ясувавши усі фактичні обставини справи та надавши їм правову кваліфікацію, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою позовних вимог є ОСОБА_5 ревізії використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Харківським міським центром зайнятості за період з 01.10.2011р. по 01.02.2015р., складений Харківською об'єднаною державною фінансовою інспекцією, за № 810-40/7 від 08.05.2015р.

За результатами вищезазначеної ревізії Харківською об'єднаною державною фінансовою інспекцією до Харківського міського центру зайнятості була направлена письмова вимога від 16.06.2015р. № 810-17/1641 "Про усунення порушень законодавства", відповідно до якої Харківський міський центр зайнятості було зобов'язано стягнути з TOB "Укравтотранс плюс" зайві витрати коштів Фонду, які виникли внаслідок завищення вартості послуг з професійного навчання (професійну підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації) безробітних на суму 79287,97 грн.

Відповідно до Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", органу державного фінансового контролю надається право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

При цьому, згідно листа Верховного Суду України від 09.08.2006р. № 1-11/477, обставини, висвітлені в актах КРУ, та факти про їх порушення, встановлені КРУ під час перевірок, підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним процесуальним законодавством України, зокрема статтями глави 5 Цивільного процесуального Кодексу України та статтями розділу V Господарського процесуального кодексу України.

Тобто акт контрольно-ревізійного органу не визначений чинним законодавством як безумовний доказ, а тому не повинен прийматися як беззаперечний доказ про встановлені порушення з боку господарюючого суб'єкта (підконтрольної установи).

Матеріали справи свідчать, що у перевіряємий період - з 01.10.2011р. по 01.02.2015р. між Харківським міським центром зайнятості та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс плюс" укладалися договори про професійне навчання безробітних у роботодавця.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, при цьому, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України ).

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 7 даної статті передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Так, предметом укладених між позивачем та відповідачем договорів є професійне навчання шляхом стажування безробітних, яких направляє Харківський міський центр зайнятості" до TOB "Укравтортранс Плюс", яке забезпечує професійне навчання шляхом стажування безробітного на відповідний строк та його працевлаштування після навчання.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У пункті 4.1. Договорів визначено розмір витрат, пов'язаних з професійним навчанням безробітного. Відповідно до пункту 4.2. Договорів оплату витрат, пов'язаних з професійним навчанням шляхом стажування здійснює Харківський міський центр зайнятості на підставі акту приймання-передачі наданих послуг шляхом стажування та рахунку на оплату професійного навчання шляхом стажування.

При цьому, вартість послуг, наданих відповідачем за договорами про професійне навчання безробітних, була перерахована позивачем відповідачеві у повному обсязі, що підтверджує факт належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 632 Цивільного Кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Матеріали справи свідчать про те, що договори в частині визначення ціни не були визнані недійсними повністю або частково з підстав її завищення, та будь-які зміни з цього приводу до них внесені не були. Жодних дій щодо коригування суми оплати за участю відповідача позивачем в установленому порядку не вчинялись.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що договори про професійне навчання безробітних були укладені між позивачем та відповідачем у повній відповідності до вимог діючого законодавства України, зі всіма умовами, визначеними законодавством для такого виду договорів, підписані з обох сторін та скріплені печатками підприємств.

Претензій щодо обсягу і якості наданих послуг позивач не мав та повністю оплатив їх вартість. Мотивованої відмови від приймання наданих послуг з боку позивача не надходило, обсяг наданих послуг був погоджений сторонами.

Викладені вище обставини свідчать про те, що спірні договори виконано сторонами належним чином та у повному обсязі, відповідно до умов вищезазначених договорів, без будь-яких зауважень, з належною якістю і у встановлений строк, що також підтверджується двостороннє підписаними актами виконаних робіт до договорів про організацію професійного навчання безробітних. Належне виконання сторонами усіх умов договорів визнано представниками сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач, вимагаючи повернення частини виконаного за договором, фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

Виявлені інспекцію порушення не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін та зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт (наданих послуг), оскільки правовідносини між позивачем і відповідачем виникли на підставі договору, в якому сторони вільно, на власний розсуд визначили обсяг послуг, що підлягали виконанню та визначили їх вартість. Відповідно до наведених вище вимог законодавства ці умови є обов'язковими для сторін, а договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, було отримано останнім як оплату за послуги, надані у відповідності до умов укладених між сторонами договорів, вважається, що такі кошти було набуто відповідачем за наявності правової підстави - Договору, та вони не можуть вважатися збитками.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вищий господарський суд України у своєму роз'ясненні № 02-5/215 від 01.04.1994р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначив, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно - наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоча би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Суд зазначає, що наявність усіх елементів цивільного правопорушення в діях відповідача, зокрема, наявність збитків як таких, що спричинені діяльністю саме відповідача, не доведена позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного Кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження факту вчинення відповідачем протиправного діяння позивачем надано копію ОСОБА_5 ревізії фінансово-господарської діяльності № 810-40/7 від 08.05.2015р., який не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Крім того, акт контрольно-ревізійного органу не можна вважати безумовним доказом порушення з боку господарюючого суб'єкта (підконтрольної установи). Тобто вимога про усунення порушень від 16.06.2015р. № 810-17/1641, пред'явлена на основі проведеної Харківською об'єднаною державною фінансовою інспекцією перевірки, не доводить факту порушення з боку відповідача умов укладених між сторонами договорів надання послуг.

Недоведеність факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договорами, або виконання укладених договорів із порушенням умов, виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Слід також зазначити, що позивач, який свої позовні вимоги обґрунтовує виключно актом ревізії, отримавши цей акт, не погодився з його висновками та оскаржив цей акт начальнику Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції (лист № ХМ43-06-6763-26/15 від 21.05.2015р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Тобто, право на судовий захист у субєкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Позивачем, всупереч вимог статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) не надано доказів порушення або оспорювання відповідачем прав або охоронюваних законом інтересів позивача.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів, які свідчать про порушення чи оспорювання права позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для судового захисту його права, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, у зв'язку з відмовою у позові, покладаються на позивача. Проте, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", у даному випадку судовий збір стягненню не підялягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 22, 614, 626, 628, 632, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 04.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_6