ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2015 р. Справа № 914/577/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого - судді - Гнатюк Г.М.

суддів - Кравчук Н.М.

- Мирутенка О.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Іскра" від 05.06.2015р. та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 08.06.2015р.

на рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015р.

у справі №914/577/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Іскра", м. Львів

про стягнення заборгованості.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Іскра", м. Львів

до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

про визнання частково недійсним договору.

за участю представників сторін (за первісним позовом):

від позивача: Козак Н.В. - представник,

від відповідача: Морочинський А.М. - представник

23.06.2015р. на адресу суду поступили апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Іскра" та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015р. у даній справі, яка автоматизованою системою документообігу суду розподілена до розгляду судді-доповідачу Гнатюк Г.М. При цьому, відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, до складу колегії входять судді Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л.

У зв'язку із перебуванням судді Кравчук Н.М. у відпустці, розпорядженням в.о.голови Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року у склад судової колегії для розгляду справи №914/577/15 внесено зміни, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Гнатюк Г.М., судді Мирутенко О.Л. та Якімець Г.Г.

Ухвалою суду від 24.06.2015р. зазначені вище апеляційні скарги прийняті до провадження та призначені до розгляду на 21.07.2015р.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Якімець Г.Г. у відпустці, в склад судової колегії для розгляду справи №914/577/15 внесено зміни, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Гнатюк Г.М., судді Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л.

На виконання вимог ухвали суду від 24.06.2015р. Публічне акціонерне товариство "Іскра" подало докази доплати судового збору в розмірі 300,87грн. (вх.№01-04/4586/15 від 21.07.2015р.)

Ухвалою суду від 21.07.2015р. розгляд справи відкладено до 11.08.2015р.

Зважаючи на перебування судді Мирутенка О.Л. у відпустці, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 року у склад судової колегії для розгляду справи №914/577/15 внесено зміни, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Гнатюк Г.М., судді Кордюк Г.Т. та Кравчук Н.М.

11.08.2015р. розгляд справи відкладено до 27.08.2015р.

У зв'язку із перебуванням судді Кордюк Г.Т. у відпустці, розпорядженням в.о.голови Львівського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року у склад судової колегії для розгляду справи №914/577/15 внесено зміни, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Гнатюк Г.М., судді Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л.

В судове засідання 27.08.2015р. з'явилися представники сторін, яким роз'яснено їх права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України та які надали суду усні пояснення.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Встановив :

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.05.2015р. у справі №914/577/15 (суддя Манюк П.Т.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за первісним позовом задоволено частково та стягнено з Публічного акціонерного товариства "Іскра" на його користь 840001,95грн. - пені; 184789,77грн. - 3% річних; 2599121,29грн. - інфляційних втрат та 45309,60грн. - судового збору. При цьому виконання рішення щодо стягнення Публічного акціонерного товариства "Іскра" суми 3669222,61 грн. розстрочено на 6 місяців наступним чином: травень 2015р. - 611537,11грн.; червень 2015р. - 611537,10грн.; липень 2015р. - 611537,10 грн.; серпень 2015р. - 611537,10грн.; вересень 2015р. - 611537,10грн.; жовтень 2015 р. - 611537,10 грн. В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства "Іскра" задоволено частково та визнано недійсними п. 7.2 договору від 30.04.2014 р. № 225/14-ПР в частині слів " а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу". Щодо визнання недійсним абз. 2 п. 6.1 договору провадження у справі припинено у зв'язку з відмовою від зустрічного позову в цій частині, а в задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Іскра" та Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оскаржили його в апеляційному порядку, оскільки вважають, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини справи і мотивовано своє рішення фактами, які визнано встановленими за відсутності належних та допустимих доказів.

Зокрема, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначає, про те, що рішення суду першої інстанції є необгрнутованим в частині відмови у стягненні 875 071,26 грн. пені, 2 641982,08 грн. штрафу, визнання недійсним п. 7.2. Договору в частині додаткової сплати штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу за прострочення понад 30 днів. При цьому безпідставним вважає також зменшення пені, так як на його думку, жодна обставина наведена судом для зменшення пені не є винятковим випадком в розумінні ч.1 ст.83 ГПК України.

Публічне акціонерне товариство "Іскра" у своїй апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо під ставності вимог позивача щодо стягнення пені та штрафу, посилаючись на те, що суд не врахував, що акти приймання-передачі природного газу не були оформлені належним чином, а також судом не перевірено правильності нарахування інфляційних втрат. Так на думку відповідача, оскільки акти приймання-передачі, відповідно до умов п.п.3.3,3.4 договору не підписані газотранспортним підприємством, відсутні належні докази передачі газу відповідачу, а отже не можливо встановити термін виконання зобов'язання щодо оплати за газ, а відповідно, позивачем не доведено, що відповідачем прострочено таке виконання. В додаткових пояснення до апеляційної скарги від 11.08.2015р. ПАТ «Іскра» зазначило про те, що в матеріалах справи наявні належним чином оформлені акти приймання-передачі природного газу від 30.04.14, від 31.05.14 та від 30.06.14, які підписані представником та засвідчені печаткою газорозподільної організації ПАТ "Львівгаз", а отже обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача пені в сумі 211872,60грн. (з врахуванням її зменшення на 50%), нарахованої на заборгованість за природний газ, переданий в другому кварталі 2014 року; 3% річних в сумі 56585,00грн., нарахованої на заборгованість за природний газ, переданий в другому кварталі 2014 року та інфляційних в сумі 221413,84грн., нарахованих на заборгованість за природний газ. переданий в другому кварталі 2014 року (розраховано без врахування індексу інфляції за місяць, в якому виникла заборгованість). Зважаючи на викладене, ПАТ «Іскра» оскаржуване рішення в частині, що стосується стягнення на користь позивача пені, 3 % річних, інфляційних, нарахованих на заборгованість за природний газ, переданий в третьому та четвертому кварталах 2014 року, а також частково інфляційних - в другому кварталі 2014 року, ПАТ "Іскра" вважає незаконним та необґрунтованим, у зв'язку з чим просить змінити рішення господарського суду від 14.05.15 у справі №914/577/15, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог за первісним позовом щодо стягнення пені в сумі 1503164,62грн., 3% річних в сумі 131747,55грн. та інфляційних в сумі 2377707,84 грн.

У відзиві від 20.08.2015р. на апеляційну скаргу (вх.№01-04/5330/15 від 27.08.2015р.) Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" спростовує доводи відповідача та просить в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Іскра» відмовити, а задоволити апеляційну скаргу ПАТ НАК «Нафтогаз України».

Інші письмові відзиви чи пояснення на адресу суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги, оцінивши докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015р. у справі №914/577/15 слід частково скасувати, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2014 р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 225/14-ПР, за умовами якого (розділ 1) продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача протягом квітня-грудня 2014 р. природний газ на загальну суму 43483250,39грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 р.; від 31.05.2014 р.; від 30.06.2014 р.; від 31.07.2014 р.; від 31.08.2014 р.; від 30.09.2014 р.; від 31.10.2014 р.; від 30.11.2014 р.; від 31.12.2014 р. (а.с.29-37)

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 30% попередньої оплати вартості планових обсягів поставки природного газу за 5 днів до початку місяця поставки газу, а решта 70% вартості планових обсягів поставки природного газу сплачується покупцем протягом місяця поставки газу (оплата в розмірі по 35 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки). Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач оплатив вартість поставленого позивачем газу, однак здійснив оплату з порушенням встановленого договором строку, у зв'язку з чим ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ПАТ «Іскра» 1715073,21грн. - пені, 2641982,08грн.- 7% штрафу,188332,55грн. - 3% річних та 2599121,29грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 599 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Посилаючись на вказаний пункт договору ПАТ «НАК «Нафтогаз України» просило стягнути з ПАТ «Іскра» 1715073,21грн. - пені. Здійснивши перерахунок пені, суд першої інстанції встановив, що її розмір має складати 1680003,90грн. Оскільки місцевим господарським судом задоволено клопотання ПАТ «Іскра» про зменшення розміру пені на 50%, вимоги ПАТ НАК «Нафтогаз України» щодо пені задоволено частково в розмірі 840001,95грн.

Перевіривши підставність нарахування пені та правильність її розрахунків, суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованою сумою пені є 423745,20грн., зважаючи на наступне.

Як вбачається з умов Договору, а саме п.п. 3.3, 3.4, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

В свою чергу, остаточний розрахунок за фактично переданий газ, відповідно до п.6.1 Договору, здійснюється покупцем до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи актів приймання-передачі газу, належним чином оформлені, тобто підписані сторонами та газорозподільною організацією лише акти від 30.04.2014р, 31.05.2014р, та 30.06.2014р.

Натомість інші акти приймання-передачі природного газу не підписані газотранспортним підприємством чи газорозподільною організацією, а отже не оформлені належним чином, що в свою чергу не підтверджує обсягів поставленого газу і його вартість, а також позбавляє можливості встановити термін остаточного розрахунку за отриманий газ, у зв'язку з чим неможливо також встановити момент прострочення платежу.

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, перевіривши нарахування пені, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта (ПАТ «Іскра») про обґрунтованість нарахування пені в розмірі 423745,20грн. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду щодо часткового задоволення клопотання ПАТ «Іскра» та зменшення пені на 50%, у зв'язку з чим, вимоги ПАТ НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення пені слід задоволити в розмірі 211872,60грн. Отже, рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 628129,35грн. пені слід скасувати та в цій частині в позові відмовити.

Твердження апелянта (ПАТ НАК «Нафтогаз України») про безпідставність зменшення пені на 50%, судом апеляційної інстанції відхиляються, так як відповідачем (ПАТ «Іскра») повністю погашена основна заборгованість, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про його важке матеріальне становище, що підтверджується показниками фінансової звітності. При цьому, судом враховано також інтереси позивача та його важкий матеріальний стан, а тому боржника не звільнено від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань і лише частково задоволено його клопотання про зменшення розміру пені.

Щодо вимог ПАТ НАК «Нафтогаз України» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції вважає їх обґрунтованими частково, враховуючи наступне.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У вказаній постанові також зазначено, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Зважаючи на викладені вище рекомендації, а також враховуючи викладені вище обставини (відсутність належним чином оформлених актів приймання-передачі природного газу), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованими є вимоги ПАТ НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення з боржника 56585,00грн. 3% річних та 221413,84грн. інфляційних втрат, у зв'язку з чим, рішення в частині стягнення 131747,55грн. 3% річних та 2377707,84грн. інфляційних втрат слід скасувати та в цій частині в позові відмовити.

Щодо вимог ПАТ НАК «Нафтогаз України» про стягнення штрафу, у відповідності до п.7.2 Договору, суд апеляційної інстанції вважає, що господарський суд Львівської області обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про його стягнення виходячи з наступного.

Як вбачається з умов п.7.2.Договору, у разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього договору він за прострочення понад 30 днів додатково повинен сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Однак, на думку ПАТ «Іскра», п.7.2 Договору в частині сплати штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу суперечить чинному законодавству, а тому звернувся з зустрічним позовом в якому, з врахуванням заяви про часткову відмову від вимог зустрічної позовної заяви, просив визнати цю частину пункту 7.2. Договору недійсною.

При цьому, підставою для визнання п.7.2 договору недійсним в частині щодо 7% штрафу, ПАТ «Іскра» вказує на те, що невиконання відповідачем договірного грошового зобов'язання має саме грошовий характер, тому застосування до відповідача штрафної санкції, передбаченої ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України за прострочення грошового зобов'язання є неправомірним і в цій частині Договір має бути визнаний недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В свою чергу, статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що у разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Так, згідно з ч.ч. 2-4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, в даному випадку застосування до відповідача, як боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за наявності у сукупності наступних умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу. З цим узгоджуються і правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 27.04.2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011, на які посилається позивач, про те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зміст п. 7.2 спірного Договору в частині стягнення з відповідача за прострочення понад 30 днів штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу прямо суперечить положенням ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та абзацу 3 ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України, так як вказана норма передбачає можливість встановлення відповідальності у вигляді 7% штрафу за прострочення виконання не грошового зобов'язання, тоді як зобов'язання позивача за договором є грошовим, а тому в цій частині договір визнаний недійсним обґрунтовано і правомірно.

Щодо інших вимог зустрічного позову, то судом встановлено, що спірний договір, зокрема в пунктах 6.1. та 7.2. містить елементи Типових договорів, затверджених постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України від 07.10.2011 р. № 1580 (чинної на момент укладення та чинності договору) та від 05.07.2012 р. № 849, деталізує їх положення, тобто відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині.

Доводи апелянта (ПАТ НАК «Нафтогаз України») про те, що ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, передбачає можливість одночасного стягнення і пені і штрафу є необгрунтованими, оскільки така форма відповідальності, як одночасне стягнення пені та штрафу застосовується, лише за порушення не грошових зобов'язань, тоді як зобов'язання відповідача за договором є грошовим.

Таким чином, зважаючи на визнання судом недійсним п. 7.2 Договору в частині стягнення з відповідача за прострочення понад 30 днів штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги ПАТ НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення з ПАТ «Іскра» штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу в сумі 2641982,08грн. та обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї частини позову, у зв'язку з чим, в цій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Апеляційну скаргу (з врахуванням додаткових пояснень до апеляційної скарги) ПАТ «Іскра» частково задоволити та скасування рішення господарського суду Львівської області в частині стягнення 628129,35грн. пені, 131747,55грн. 3% річних та 2377707,84грн. інфляційних втрат і в цій частині в позові відмовити, а в решті оскаржуване рішення залишити без змін.

При цьому, враховуючи обставини справи, а саме важкий фінансовий стан відповідача (ПАТ «Іскра»), що підтверджений доказами та неможливості одномоментної сплати на користь позивача задоволеної до стягнення суми, а також враховуючи інтереси позивача (ПАТ НАК «Нафтогаз України», його важкий фінансовий стан, спричинений неналежним виконанням зобов'язань дебіторами позивача, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції керуючись п.6 ст.83 ГПК України правомірно задоволив клопотання боржника та підставно розстрочив виконання рішення в частині первісного позову на 6 місяців. Зважаючи на те, що обґрунтованими є вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення з ПАТ «Іскра» 211872,60грн.пені, 56585,00грн. 3% річних та 221413,84грн. інфляційних втрат, що в сумі становить 489871,44грн., а тому з врахуванням суми судового збору, яка підлягає відшкодуванню, щомісячно підлягає сплаті сума в розмірі 82480,38грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що апеляційну скаргу ПАТ «Іскра» задоволено, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги ПАТ «Іскра», в порядку ст.49 ГПК України, слід частково віднести на позивача - ПАТ НАК «Нафтогаз України» в розмірі 4939,39грн. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги ПАТ НАК «Нафтогаз України», слід віднести на скаржника, тобто ПАТ НАК «Нафтогаз України». При цьому, виходячи із суми, яка задоволена до стягнення, розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за розгляд справи в суді першої інстанції становить 5010,81грн.

Керуючись ст.ст. 101,103,104,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

1. В задоволенні апеляційної скарги ПАТ НАК «Нафтогаз України» відмовити.

2. Апеляційну скаргу ПАТ «Іскра» задоволити частково.

3. Рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015р. по справі №914/577/15 скасувати в частині стягнення з ПАТ «Іскра» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» 628129,35грн. пені, 131747,55грн. 3% річних та 2377707,84грн. інфляційних втрат і в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В решті рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015р. по справі №914/577/15 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

Позов ПАТ НАК «Нафтогаз України» задоволити частково.

Стягнути з ПАТ «Іскра» (79066, м. Львів, вул. Вулецька, 14, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 211872,60грн.пені, 56585,00грн. 3% річних та 221413,84грн. інфляційних втрат та 5010,81грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Розстрочити виконання судового рішення терміном на 6 місяців шляхом сплати Публічним акціонерним товариством "Іскра" (79066, м. Львів, вул. Вулецька, 14, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суми в розмірі 494882,25грн. рівними частинами по 82480,38грн. щомісяця.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Іскра" (79066, м. Львів, вул. Вулецька, 14, ) - 4939,39грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Господарському суду Львівської області видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

7. Матеріали справи повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Гнатюк Г.М.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 02.09.2015р.