номер провадження справи 20/130/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015 Справа № 908/4454/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, буд. 62)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А)

про стягнення суми 10470,58 грн. штрафних санкцій

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1 (дов. № 30/16 від 05.01.2015 р.);

Від відповідача ОСОБА_2 (дов. № б/н від 29.12.2014 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення/не поставку товару згідно з договором поставки № 86 від 05.02.2015 р. на загальну суму 10470,58 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.08.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/4454/15, справі присвоєно номер провадження 20/130/15, справу призначено до розгляду на 20.08.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву до 03.09.2015 р.

У судовому засіданні 03.09.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовано наступним. Відповідно до умов п. 1 специфікації № 2 від 25.03.2015 р. до договору № 86 відповідач зобовязався поставити позивачу рукавички діелектричні в кількості 119 пар на загальну суму 11606,07 грн. протягом 10 календарних днів із моменту підписання даної специфікації (з 24.03.2015 р. по 02.04.2015 р.). 15.04.2015 р. було поставлено 37 пар рукавичок на загальну суму 3607,50 грн. із порушенням строку поставки 12 календарних днів (з 03.04.2015 р. по 14.04.2015 р.). Станом на 22.07.2015 р. відповідач не поставив позивачу рукавички в кількості 82 пари на суму 7997,46 грн., чим порушив умови специфікації № 2 та прострочив строк поставки з 03.04.2015 р. по 22.07.2015 р. у 111 календарних днів. Просить стягнути штрафні санкції за прострочення/не поставку товару згідно з договором поставки № 86 від 05.02.2015 р. на загальну суму 10470,58 грн. Позов обґрунтовано умовами договору поставки № 86 від 05.02.2015 р., ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 611, 624, 629, 631 ЦК України, ст.ст. 20, 173, 174, 180, 193, 199, 216, 218, 230, 231, 232 ГК України.

Відповідач проти позову заперечив, у письмовому відзиві зазначив, що специфікація № 2 була отримана відповідачем поштою лише 27.03.2015 р., а підписання договору № 86 та специфікації № 2 відповідачем відбулося 09.04.2015 р., про що свідчать відмітки про погодження на договорі та специфікації. Таким чином, відповідач мав поставити товар у період із 10.04.2015 р. по 19.04.2015 р. Даний факт підтверджується також довіреністю від 10.04.2015 р. Отже, штрафні санкції, нараховані позивачем, є безпідставними та необґрунтованими. Позивач надав відповідачу довіреність на отримання ТМЦ № 227 від 10.04.2015 р. терміном дії до 19.04.2015 р. Однак, вона не відповідала вимогам чинного законодавства, а саме: не містила ПІБ посадових осіб, які її підписали, підпис головного бухгалтера не відповідав зразку підпису головного бухгалтера у договорі. Але на підставі даної довіреності відповідачем була оформлена видаткова накладна № РН-04/14/23 від 14.04.2015 р. та здійснено постачання партії товару в межах строку постачання. Оскільки останній день поставки 19.04.2015 р. припадав на неділю, відповідач мав намір здійснити поставку партії товару 20.04.2015 р. (понеділок), але для оформлення первинних документів позивач мав надати належним чином оформлену довіреність, адже термін дії довіреності № 227 від 10.04.2015 р. сплинув. Позивач цього не зробив, внаслідок чого відповідач звернувся з листом № 04-20-15/1ю від 20.04.2015 р. з проханням надати таку довіреність та замінити неналежним чином оформлену довіреність № 227 від 10.04.2015 р. Вимоги відповідача позивачем не виконані. Таким чином, не можна вважати непоставку останньої партії товару відповідачем, як прострочення виконання, адже таке виконання відстрочується на час прострочення позивача. Лист, наданий позивачем № 03-04-15-08 від 03.04.2015 р., як доказ в обґрунтування позовних вимог, не може бути взятий судом до уваги, адже є фікцією: підпис на даному листі не є підписом генерального директора ТОВ «МІК» ОСОБА_3, вихідна кореспонденція за таким номером не реєструвалася відповідачем та не направлялася позивачу. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. 19.08.2015 р. від відповідача через канцелярію суду надійшла письмова заява про зменшення розміру пені, нарахованої позивачем на 50% - до 5230,29 грн.

01.09.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшло письмове пояснення на відзив відповідача. Зокрема, зазначено, що оскільки в специфікації № 2 немає інших відміток про дату її підписання, крім дати укладання 23.03.2015 р., то вважається, що вона укладена 23.03.2015 р. За умовами договору та специфікації № 2 відповідач повинен доставити товар до складу позивача своїм транспортом із документами згідно з договором. Тому поставка товару через ТОВ «Нова пошта» є тільки рішенням відповідача, що не відповідає умовам договору, в звязку з чим всі ризики щодо поставки через такого перевізника лягають на відповідача. Це стосується ризиків погодження особи позивача, яка повинна отримати товар у перевізника. Договором № 86 на позивача не покладене зобовязання оформлювати та надавати відповідачу довіреність на видачу товару, що поставляється представнику позивача. Оформлення та надання довіреностей на одержання товару постачальнику є правом покупця, а не його обовязком. Таким чином, факт наявності чи відсутності довіреності № 227 від 10.04.2015 р. не може впливати на строки виконання відповідачем поставки товару за специфікацією № 2. Отже, прострочення поставки виникло тільки з вини відповідача. До відзиву відповідач додав лист № 04-20-15/1ю від 20.04.2015 р., який позивачу раніше не надавався, та відповідачем не надано докази його відправлення позивачу. Відзив відповідача є необґрунтованим та непідтвердженим відповідними доказами. Наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.02.2015 р. між Публічним акціонерним товариством Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат (покупець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю МІК (покупець за договором, відповідач у справі) було укладено договір поставки № 86, за умовами якого постачальник зобовязався поставити (передати у власність) покупцеві товар відповідно до специфікацій (додатків) до цього договору, а покупець прийняти поставлений товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 договору). Специфікації на поставку товару підписуються уповноваженими представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін та є невідємними частинами (додатками) даного договору (п. 1.3).

Ціна товару, який підлягає поставці за цим договором, узгоджується сторонами у відповідних специфікаціях на поставку товару (п. 2.1 договору). Загальна сума договору визначається як загальна вартість товару, який передбачений всіма підписаними обома сторонами специфікаціями на поставку товару (п. 2.5).

У пунктах 3.1, 3.2 визначено, що постачальник здійснює поставку товару покупцеві на умовах та у спосіб, зазначені в специфікації до договору. Умови поставки визначаються згідно з Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів МТП Інкотермс, у редакції 2000 року. Строки поставки товару узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку товару.

Датою поставки товару є: дата передачі товару постачальником покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній, товарно-транспортній накладній (п. 3.4).

Згідно з п. 10.1 даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2015 р.

Відповідно до п. 10.3 будь-які зміни, доповнення та додатки до договору мають юридичну силу у разі, якщо вони оформлені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками обох сторін і скріплені печатками обох сторін.

Сторонами до договору поставки № 86 укладено (підписано) специфікацію № 2 від 23.03.2015 р., якою узгоджено найменування товару: рукавички діелектричні безшовні ГОСТ 20010-93, одиницю вимірювання: пара, кількість: 119, його ціна з ПДВ: 97,53 грн., сума з ПДВ: 11606,07 грн. та дата поставки: протягом 10 календарних днів із моменту підписання даної специфікації.

Відповідно до специфікації № 2 поставка товару здійснюється транспортом постачальника (п. 2 специфікації). Поставка здійснюється на умовах СРТ, склад ПАТ Марганецький ГЗК, м. Марганець Промзона (згідно з Інкотермс-2000) (п. 3). Постачальник письмово або усно повідомляє покупця про готовність і дату відвантаження товару, але не пізніше дати, вказаної в цій специфікації (п. 6).

Відповідач направив позивачу лист від 03.04.2015 р. № 03-04-15-08, в якому зазначив, що поставка рукавичок діелектричних безшовних буде здійснена 09.04.2015 р. у звязку з пересортуванням продукції на складі.

Як слідує із матеріалів справи, відповідачем за умовами договору № 86 від 05.02.2015 р. та умов специфікації № 2 до договору згідно з видатковою накладною № РН-04/14/23 від 14.04.2015 р. було поставлено позивачу рукавички діелектричні безшовні в кількості 37 пар на загальну суму 3607,50 грн. з ПДВ.

Поставка була здійснена експрес-доставкою ТОВ «Нова Пошта» на адресу позивача: м. Марганець, вул. Радянська, 62, що підтверджується експрес-накладною № 5471. На експрес-накладній мається штамп товариства позивача з зазначенням вхідного 41-1365 та дати - 15.04.2015 р.

У матеріалах справи мається претензія позивача до відповідача (вих. № 30/441 від 04.06.2015 р.) про перерахування в 10-денний термін на зазначені реквізити штрафних санкцій за прострочення постачання та непоставлення товару по договору № 86.

У звязку з простроченням відповідачем строку поставки товару та частковою не поставкою товару, у серпні 2015 р. позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, за яким було порушено провадження у даній справі.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК).

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві (ст. 664 ЦК).

У пункті 3.4 договору поставки № 86 сторони узгодили, що датою поставки товару є: дата передачі товару постачальником покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній, товарно-транспортній накладній.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК).

Як встановлено судом, та не заперечується представниками сторін, товар: 37 пар рукавичок на загальну суму 3607,50 грн. отриманий позивачем 14 квітня 2015 р. згідно з видатковою накладною № РН-04/14/23 від 14.04.2015 р. Іншої дати у видатковій накладній не вказано.

Специфікацією № 2 від 23.03.2015 р., згідно з якою поставлений зазначений товар, визначено дату поставки протягом 10 календарних днів з моменту підписання даної специфікації.

Датою укладення (підписання) специфікації № 2 є 23.03.2015 р. Дана дата виконана машинописним способом, який відповідає способу виконання всього тексту специфікації № 2, та міститься у верхньому правому куті тексту специфікації № 2.

Судом у судовому засіданні оглядалися надані представниками сторін оригінали договору № 86 та специфікації № 2 (копії долучені до матеріалів справи).

На оригіналах договору № 86 та специфікації № 2, наданих позивачем та відповідачем, не міститься будь-яких інших дат, окрім дати укладення договору № 86 05.02.2015 р., дати специфікації № 2 23.03.2015 р.

Разом з тим, відповідачем до договору та специфікації № 2 долучено листи погодження ТОВ «МІК». «Лист погодження ТОВ «МІК» до Специфікації № 2 від 23.03.2015 р. до договору № 86 від 05.02.2015 року» містить таблицю із зазначенням служб, ПІБ, підпису та дати осіб, які, як пояснив представник відповідача, погоджували дану специфікацію. Датами погодження є: 03.04.2015 р., 06.04.2015 р., 08.04.2015 р., 09.04.2015 р. Відповідач наполягає, що датою підписання ним специфікації № 2 є 09.04.2015 р., відповідно, датою поставки є період з 10.04.2015 р. по 19.04.2015 р. Як пояснив відповідач, специфікація № 2 була складена позивачем 23.03.2015 р. в м. Марганець, направлена йому поштою та отримана 27.03.2015 р., що підтверджується журналом вхідної кореспонденції відповідача.

Твердження відповідача про підписання (складення) специфікації № 2 датою 27.03.2015 р. судом до уваги не беруться, оскільки листи погодження складені одноособово відповідачем на окремих аркушах паперу та до екземпляра договору та специфікації № 2 позивача не долучені. Дані документи не визначені як додатки до договору та є внутрішніми документами відповідача. Будь-яка дата біля підпису генерального директора ТОВ «МІК» ОСОБА_3 в колонці «постачальник» відсутня, що є ризиком діяльності відповідача. Відповідачем не доведено суду належними доказами про отримання проекту специфікації № 2 поштою саме 27.03.2015 р., тобто після дати (23.03.2015 р.), зазначеної в тексті специфікації. Журнал вхідної кореспонденції судом в якості належного доказу до уваги не береться, оскільки є внутрішнім документом відповідача, поштовий конверт в якості доказу відповідачем не надано.

Суд також зазначає, що пунктом 6.3 договору № 86 сторони дійшли згоди надати своїм уповноваженим особам повноваження при виконанні умов даного договору та визначити для них зону персональної відповідальності. В екземплярі договору відповідача зазначено, що відповідальним за укладання, підписання договору, змін та доповнень до нього, специфікацій є генеральний директор ОСОБА_3, тобто, особа, яка підписала договір та специфікацію № 2. Служби, зазначені в листах узгодження, в договорі до уповноважених осіб не віднесені.

Лист відповідача від 20.04.2015 р. № 04-20-15/1ю, адресований позивачу, не може бути прийнятий судом в якості доказу підписання ним специфікації № 2 09.04.2015 р., оскільки, як зазначалося вище, текст самої специфікації не містить даної дати чи-то будь-яких застережень щодо дати підписання. Крім того, на момент складення даного листа (20.04.2015 р.) та його направлення позивачу (23.04.2015 р. згідно з датою фіскального чеку ЗД УДППЗ «Укрпошта» та відбитком поштового штемпелю на реєстрі замовленої кореспонденції) відповідачем вже було поставлено відповідачу частину товару 14.04.2015 р. за видатковою накладною № РН-04/14/23.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що датою підписання (складання) специфікації № 2 є дата 23 березня 2015 р. та, відповідно, строк постачання товару за даною специфікацією повинен підліковуватися саме з цієї дати. Таким чином, відповідач повинен був поставити товар, визначений в специфікації № 2, в період із 24.03.2015 р. по 02.04.2015 р. включно.

Рукавички діелектричні в кількості 37 пар були поставлені позивачу, згідно з датою видаткової накладної № РН-04/14/23 14 квітня 2015 року (п.3.4 договору), тобто з порушенням строку поставки, визначеним специфікацією № 2, на 12 календарних днів.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК).

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК).

Штрафними санкціями, відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 даної статті).

Пунктом 6.8 договору № 86 встановлено, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 1% вартості непоставленого та/або несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки. У випадку продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушені взяті за умовами договору зобовязання щодо своєчасної поставки товару, строк поставки якого визначений специфікацією № 2.

Розрахунок пені та штрафу за період з 03.04.2015 р. по 14.04.2015 р., нарахованих позивачем на суму 3607,50 грн., є вірним. Сума пені становить 432,90 грн., штраф 360,75 грн.

Відповідач за умовами договору № 86 та специфікації № 2 повинен був поставити відповідачу рукавички діелектричні в кількості 119 пар. Відповідачем було поставлено 37 пар рукавичок, залишок товару 82 пари рукавичок на загальну суму 7997,46 грн. (ціна однієї пари 97,53 грн. з ПДВ) відповідач позивачу не поставив.

Відповідач у відзиві зазначив, що недопоставка товару виникла не з його вини, оскільки позивачем не було надано даних уповноважених на отримання товару осіб, а саме: довіреність № 227 від 10.04.2015 р. не містила ПІБ посадових осіб, які її підписали, підпис головного бухгалтера у довіреності не відповідав зразку підпису головного бухгалтера у договорі.

Судом не беруться до уваги заперечення відповідача, оскільки в матеріалах справи мається копія довіреності № 227 від 10.04.2015 р. (строк дії до 19.04.2015 р.), виданої позивачем на імя ОСОБА_4 Підпис керівника та головного бухгалтера на довіреності скріплені круглою печаткою юридичної особи позивача. Також саме за цією довіреністю позивачем був отриманий товар 37 пар рукавичок, позивач не предявив відповідачу претензій щодо неотримання ним даного товару за довіреністю № 227.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження намагання відповідачем поставити позивачу товар 82 пари рукавичок у строк, встановлений договором № 86, а саме: складення видаткової накладної на поставку товару, обовязок складення якої покладених на відповідача п. 3.3 договору. В матеріалах справи відсутні підтвердження доставки 82 пар рукавичок на склад позивача згідно з п.п. 2, 3 специфікації № 2, та відмову передання товару позивачу в звязку з неналежно оформленими документами та отримання ТМЦ.

Крім того, у п.п. 6.3.2, 6.4 договору вказано особи (працівники із зазначенням займаної посади, прізвища, ініціалів, зони відповідальності в рамках договору). Таким чином, відповідачу було достовірно відомі уповноважені особи позивача за цим договором. Згідно з п. 2.5 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.за № 168/704 (в редакції наказу № 987 від 30.09.2014 р.), повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо. У даному випадку сторони погодили, що підтвердженням повноважень осіб є їх перелік безпосередньо у письмовому договорі.

Розрахунок пені та штрафу за період з 03.04.2015 р. по 22.07.2015 р., нарахованих позивачем на суму 7997,46 грн., є вірним. Сума пені становить 8877,18 грн., штраф 799,75 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача належить загальна сума 9310,08 грн. пені та загальна сума 1160,50 грн. штрафу, що разом становить суму 10470,58 грн.

19.08.2015 р. від відповідача через канцелярію суду надійшла письмова заява про зменшення розміру пені, нарахованої позивачем на 50% - до 5230,29 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічні приписи встановлені ст. 233 ГК України.

Пунктом 3 частини 1 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Керуючись вказаними нормами, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені та штрафу та стягнути з відповідача загальну суму 5235,29 грн. При цьому суд враховує, що загальними засадами цивільного законодавства згідно з ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність. Господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання). Зазначені вище обставини можуть бути визначені судом як підстави для застосування п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України. Суд бере до уваги, що згідно з пояснень представника позивача в судовому засіданні 20.08.2015 р., порушення відповідачем зобовязання не привело до збитків, оскільки позивач має інші договори щодо поставки рукавичок діелектричних із іншими контрагентами. Позивач не відмовився від поставки товару і договір не розірвав. Відповідач поставив частину товару за ціною, меншою, чим передбачено специфікацією № 2 до договору (специфікацією передбачено ціна 1 пари рукавичок 97,53 грн. з ПДВ, у видатковій накладній № РН-04/14/23 від 14.04.2015 р. ціна 1 пари 81,25 без ПДВ (тобто, з ПДВ 97,50 грн.). Суд вважає, що присудження до стягнення 50% від загальної суми пені та штрафу, з урахуванням обставин справи, є адекватною відповідальністю за неналежне виконання відповідачем зобовязань та є проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання пені та штрафу як інструменту отримання безпідставних доходів, а не способу стимулювання боржника до належного виконання зобовязання, оскільки заявлена позивачем сума штрафних санкцій 1470,58 грн. майже дорівнює сумі поставки за специфікацією № 2 - 11606,07 грн. Суд також враховує, що договором поставки № 86 фактично встановлено лише відповідальність однієї сторони (відповідача) за невиконання/неналежне виконання зобовязання.

На підставі викладеного, позов у цілому задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, користуючись своїм правом, суд вважає за необхідне судові витрати покласти повністю на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, буд. 62, код ЄДПОУ 00190911) штрафні санкції за прострочення/ не поставку товару згідно з договором поставки № 86 від 05.02.2015 р. на загальну суму 5235 (пять тисяч двісті тридцять пять) грн. 29 коп., суму 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 07 вересня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.