ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.09.2015 р. Справа№ 914/3117/15

Суддя Фартушок Т.Б., розглянувши матеріали позовної заяви

позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.Київ

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», м.Львів

про: стягнення заборгованості за оренду нежитлового приміщення;

та зобовязання виконати роботи по відтворенню первісного стану Обєкта, а саме: відновити вікно та облицювальну плитку, а також виконати ремонт ганку згідно Договору

ціна позову: 280821 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення заборгованості за оренду нежитлового приміщення та зобовязання виконати ремонтні роботи; ціна позову 280821грн.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви (вх.№3209 від 03.09.2015р.) до розгляду, судом встановлено наявність підстав для її повернення без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, зважаючи на наступне:

1. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з позовної заяви (вх.№3209 від 03.09.2015р.) предметом позову є: 1) стягнення заборгованості за оренду нежитлового приміщення на суму 280821грн. та 2) зобовязання виконати роботи по відтворенню первісного стану Обєкта, а саме: відновити вікно та облицювальну плитку, а також виконати ремонт ганку згідно Договору. З врахуванням вищенаведеного суд зазначає, що Позивачем заявлено вимоги майнового та немайнового характеру.

Як зазначено в абз.1 п.2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (із змінами та доповненнями), у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена в абз.1,2 п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (із змінами та доповненнями), статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна; відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону; що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці; подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Позивачем при поданні позову подано платіжну квитанцію від 27.08.2015р. №0.0.427790358 2 про сплату 5616,42грн. судового збору. З врахуванням ціни позову в частині позовної вимоги майного характеру (стягнення 280821грн.) та діючої станом на час подання позову (конверт з матеріалами позовної заяви містить дату поштового штемпеля 28.08.2015р.) редакції пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання Позивачем позовної заяви майнового характеру складає 5616,42грн. (280821/100*2=5616,42).

При цьому суд враховує, і аналогічна позиція викладена в абз.2 п.4.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (із змінами та доповненнями), що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява.

Проте, до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору за заявлену вимогу немайнового характеру, за яку Позивачу належало оплатити (згідно діючої станом на час подання позову редакції п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір») 1218грн. судового збору.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена в абз.2 п.2.22 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (із змінами та доповненнями), що якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) повертається господарським судом з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 63 ГПК України.

Недодержання вимог пункту 3 частини першої статті 57 ГПК щодо додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК (п.3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Згідно п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Вищенаведені допущені Позивачем порушення вимог ГПК України є самостійною підставою для повернення позовної заяви з доданими до неї документами без розгляду.

2. Згідно п.3 ч.1 ст.57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як розяснено Вищим господарським судом України в п.п.2.20 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України №7 від 21.02.2013р. із змінами та доповненнями, чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Водночас, п.2.21. п.2 даної постанови передбачено, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Як вбачається із додатків до позовної заяви (вх.№3209 від 03.09.2015р.), Позивачем долучено оригінал платіжної квитанції від 27.08.2015р. №0.0.427790358 2 про сплату 5616,42грн. судового збору, в якій не вказано який саме позов оплачено судовим збором, зазначено лише: "Суд. збір ФОП ОСОБА_3; Господарський суд Львівської області, ».

Згідно з п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004р., із змінами та доповненнями, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу; повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України; платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу"; банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, графа "Назначение" платіжної квитанції від 27.08.2015р. №0.0.427790358 2 про сплату 5616,42грн. судового збору не містить відомостей про те, в якій саме справі сплачено судовий збір.

Вищий господарський суд України у постанові пленуму Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України розяснив, що за відсутності у відповідному платіжному документі належних платіжних реквізитів або неправильного їх зазначення заява (скарга) повертається господарським судом без розгляду (п.п.2.22 п.2).

З врахуванням вищенаведеного, долучене до позовної заяви платіжне доручення про сплату судового збору не є належним та допустимим доказом сплати судового збору саме по поданій позовній заяві.

Аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України (ухвала від 02.06.2014р. у справі №914/4463/13) та Господарський суд Львівської області (ухвала від 25.05.2015р. у справі №914/1663/15).

Згідно із п.4 ст.63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Вищенаведені допущені Позивачем порушення вимог ГПК України є самостійною підставою для повернення позовної заяви з доданими до неї документами без розгляду.

Враховуючи вищенаведене та керуючись п.3 ч.1 ст.57, п.4 ч.1 ст.63, ст.86 ГПК України суд,

У Х В А Л И В :

Повернути Фізичні особі-підприємцю ОСОБА_1 позовну заяву і додані до неї документи (вх.№3209 від 03.09.2015р.) без розгляду.

Додаток: позовна заява і додані до неї документи на 22 арк.

Відповідно до ч.3 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя Фартушок Т. Б.