РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015Справа №910/17665/15
За позовом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві

(м. Київ)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м. Київ)

про стягнення 1393,55 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Переходько В.О. (довіреність № 24/14-1611/Ан. від 17.05.2013)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 1395, 55 грн. заборгованості за договором на надання послуг охорони майна від 01.05.2014 № 1584-Д об/2014/Св.2.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 1584-Д об/2014/Св.2. в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 порушено провадження у справі № 910/17665/15 та призначено її до розгляду на 06.08.2015.

06.08.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі, що оформлені супровідним листом від 06.08.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 р. розгляд справи відкладено на 01.09.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

31.08.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшли уточнення до позовної заяви, у яких останній просить стягнути з відповідача 1 393,55 грн. та судові витрати.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Проаналізувавши зміст заяви про уточнення позовних вимог, суд дійшов висновку, що дана заява по суті є заявою про зменшення позовних вимог.

Враховуючи те, що заява про уточнення (зменшення) позовних вимог відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до розгляду, у зв'язку з чим, позовні вимоги розглядаються в її редакції та відповідно має місце нова ціна позову.

01.09.2015 р. від позивача надійшла довідка за підписом начальника та головного бухгалтера про те, що станом на 01.09.2015 р. заборгованість відповідача за надані послуги становить 1393,55 грн.

У судовому засіданні 01.09.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач відзиву на позов не надав, представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив, про день та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження та ухвалу про відкладення розгляду справи відповідачу було надіслано за належною адресою (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), отже, адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст. 75 ГПК України розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 01.09.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.05.2014 р. між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві (далі - виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - замовник) укладено договір про надання послуг охорони майна № 1584-Доб/2014/Св.2 (далі - Договір).

За цим договором замовник доручає, а виконавець зобов'язується здійснювати охорону майна замовника на об'єкті та обслуговування сигналізації на цьому об'єкті (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору, вартість послуг визначається в розрахунку вартості спостереження та обслуговування сигналізації на одному об'єкті у Протоколі погодження договірної ціни (Додаток № 4 до Договору) та кількості об'єктів згідно розрахунку (Додаток № 2 до Договору).

Положеннями п. 3.2 Договору встановлено, що оплата за цим Договором здійснюється замовником щомісячно до 20-го числа місяця, в якому надаються послуги, шляхом перерахування замовником грошових коштів у сумі місячної вартості послуг, визначеної в розрахунку, на рахунок виконавця.

Відповідно до п. 3.5 Договору, до закінчення поточного місяця виконавець надає замовнику два примірники акта приймання наданих послуг, який останній зобов'язаний протягом п'яти перших робочих днів наступного місяця підписати і один примірник підписаного акта повернути виконавцю.

Згідно з п. 3.6 Договору, за умови неповернення замовником підписаного акта приймання наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, в строк, визначений п.3.5 даного договору, вважається, що послуги у такому місяці надані виконавцем в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

На виконання умов Договору позивач направив відповідачу наступні акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг: № С5-0001771 від 28.02.2015 р. на суму 400,00 грн., № С5-0002709 від 31.03.2015 р. на суму 400,00 грн., № С5-0003654 від 30.04.2015 р. на суму 400,00 грн., № С5-0004593 від 31.05.2015 р. на суму 193,55 грн.

Проте відповідач не повернув підписані акти та не надав обґрунтовані заперечення в письмовій формі щодо обсягу наданих послуг.

19.05.2015 р. позивач направив на адресу відповідача претензію від 18.05.2015 р. № 24/18-476/Св, у якій просив сплатити заборгованість у сумі 1 200,00 грн.

За твердженням позивача, вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором на надання послуг охорони майна від 01.05.2014 № 1584-Д об/2014/Св.2, надавши відповідачу послуги, обумовлені Договором.

Однак відповідач, в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства Украйни оплату суми боргу в розмірі 1 393,55 грн., в тому числі в установлені Договором строки, не здійснив. Доказів протилежного суду не надано.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Свого контррозрахунку суми позову відповідач не надав, обґрунтувань позивача не спростував.

Враховуючи зазначене вище, факт наявності заборгованості за Договором № 1584-Д об/2014/СВ.2 у відповідача перед позивачем за лютий-травень 2015 року в розмірі 1 393,55 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04208, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (04050, м. Київ, вул. Студентська, буд. 9, код 08596920) 1 393,55 грн. основного боргу та 1 827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2015 р.

Суддя С.О. Турчин