ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р.Справа № 922/4221/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м.Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків
про стягнення 17161476,84 гривень
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 ( дов. 14-125 від 13.05.2014 року);

відповідача - ОСОБА_2 (дов. №4064 від 31.12.2014 року).

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2015 року позивач, Публічне АТ "НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного АТ "Харківгаз" (відповідача) про стягнення 17161476,84 гривень, з яких 8014574,60 гривень пені, 7889884,29 гривень інфляційних, 1257017,95 гривень 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовує порушенням відповідачем строків оплати, встановлених п. 6.1 договору №13-228-ВТВ від 04.01.2013 р. Крім того, просить суд покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 липня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 04 серпня 2015 року.

30 липня 2015 р. відповідач надав відзив на позов, в якому проти позову заперечував, посилаючись на змінені строки оплати Додатковою угодою №10 до спірного договору.

В судовому засіданні 04 серпня 2015 р. було оголошено перерву до 31 серпня 2015 року.

31 серпня 2015 року відповідач надав заяву про долучення документів.

Судом були досліджені та долучені до справи усі надані документи.

Представник позивача у відкритому судовому засіданні 31 серпня 2015 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у відкритому судовому засіданні 31 серпня 2015 року проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів вважає, що в межах наданих їм повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

04.01.2013 р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу природного газу №13-228-ВТВ, відповідно до якого позивач продає, а відповідач покупає природний газ.

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язується передати у гласність Покупцю у 2013 році природний газ, виключно для виробничо- технологічних витрат та нормованих втрат Покупця, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору (із змінами відповідно до додаткової угоди №3) встановлено, що Продавець передає Покупцю з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року газ в обсязі до 84 816,741 тис.куб.м.

На виконання п. 2.1. Договору позивач поставив протягом січня 2013р.-

листопада 2014р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 5 648 729,29 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.01.13р., від 28.02.13р., від 31.03.13р., від 30.04.13р., від 01.08.13р., від 30.09.13р., від 31.10.13р., від 30.11.13р., від 31.12.13р., від 31.01.14р., від 18.02.14р., від 31.03.14р., від 30.04.14р., від 30.09.14р., від 31.10.14р. та від 30.11.14р. б/н на загальну суму 305 648 729,29 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, позивачем передано відповідачу за період січень 2013р. - листопад 2014р. природного газу на загальну суму 305 648 729,29 грн.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безпосередньому порядку повинен оплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного Договору було укладено низку Додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ "Харківгаз" та порядок проведення розрахунків між сторонами.

21.12.2014р. Додатковою угодою №10 до договору №13-228-ВТВ від 04.01.2013р. сторони змінили порядок розрахунків, та п. 6.1. ст. 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» виклали в новій редакції, відповідно до якої «Оплата за газ здійснюється купцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в відповідному місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

Отже, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Цією ж Додатковою угодою викладено статтю 11 «Строк дії Договору» у редакції, відповідно до якої Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З огляду на вищенаведене встановлено, що остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016 року, оскільки договір поставки газу діє до 31.01.2015 року.

Відповідно до п.10.3 Договору усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього Договору.

Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору поставки природного газу, та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи.

Сторонами не надано до суду доказів того, що договір №13-228/ВТВ від 04.01.2013 р. та додаткові угоди, в тому числі додаткова угода № 10 від 21.12.2014 р. розірвані сторонами та визнані в судовому порядку недійсними. Тому, суд приходить до висновку, що посилання позивача на попередню редакцію пункту договору є безпідставним.

Таким чином, у позивача відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, пені.

Отже, підписавши (уклавши) додаткову угоду №10 за договором № 13-228-ВТВ від 04.01.2013 р. купівлі - продажу природного газу, сторони договору припинили попереднє зобов'язання за п.6.1. ст.6 договору в попередній редакції новою редакцією, змінивши порядок розрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 30.09.2014 р. у справі N 5011-35/1534-2012-42/553-2012.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд дійшов висновку про повну відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення. Зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.1 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене вище посилання позивача на ті обставини, що відповідачем вчасно не виконані зобов'язання, прийняті ним відповідно до умов спірного договору є недоведеними, та таким, що спростовуються наданими доказами, у зв'язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 526, 626, 653, 654 Цивільного кодексу України, статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_3