Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" вересня 2015 р. Справа № 906/1280/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - приватний підприємець;

від відповідача: Сіра А.В. - довіреність №2 від 01.09.2015;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м. Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Віконт" (с.Новопіль Черняхівський район Житомирська область)

про стягнення 468266,40 грн.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва 03.09.15 з 12:30 до 15:00.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 468266,40грн., з яких: 4656400,00грн. - основний борг, 11866,40грн. - інфляційні. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні факт існуючої заборгованості по бухгалтерським документам підтвердила, проти позову не заперечила.

Присутній в судовому засіданні ОСОБА_3 (за довіреністю від ОСОБА_4 як учасника (засновника) юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Віконт") заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що розгляд судової справи за участю лише сторін може призвести до порушення прав та інтересів ТОВ НВП "Віконт" та ОСОБА_4 як учасника товариства. Вважає, що рішення суду про стягнення боргу в сумі 468266,40грн., яка більше статутного капіталу товариства, несе ризик припинення товариства та може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_4 як засновника та учасника ТОВ НВФ "Віконт" (а.с.51). Також заявив клопотання про витребування з ТОВ НВФ "Віконт" оригіналу акту приймання-передачі справ при звільненні головного бухгалтера підприємства від 23.02.2015 року та приєднання його до матеріалів справи (а.с.54).

Представники сторін заперечили проти заявленого клопотання про залучення третьої особи, оскільки спір виник між юридичними особами та не впливає на права та обов'язки ОСОБА_4.

Відповідно ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

ОСОБА_3 (представником ОСОБА_4), не наведено та не надано доказів в підтвердження існування обставин, які зумовлюють необхідність залучення його до участі у справі в порядку ст. 27 ГПК України, оскільки предметом даної позовної заяви являється стягнення заборгованості з юридичної особи ТОВ НВФ "Віконт" за неналежне виконання договорів комісії.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що рішення у даній справі безпосередньо не вплине на права учасника товариства ТОВ НВФ "Віконт", що є підставою для відмови в залученні його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Також суд відмовляє в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про витребування з ТОВ НВФ "Віконт" оригіналу акту приймання-передачі справ при звільненні головного бухгалтера підприємства від 23.02.2015 року та приєднання його до матеріалів справи, оскільки воно заявлено не стороною у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2006 року між TOB НВФ "Віконт" (Комісіонер/відповідач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Комітент/позивач) укладено договір комісії № 52 на покупку (а.с.16-17), за умовами якого комісіонер бере на себе зобов'язання по дорученню Комітента і за його рахунок за винагороду здійснити одну або декілька угод по придбанню товарів за цінами, не вище узгоджених сторонами в додатку № 1 до даного договору, в терміни, і в об'ємах, передбачених додатком № 1, який є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п.1.2 вказаного договору належним виконанням Комісіонером своїх зобов'язань за даним Договором є здійснення Комісіонером угод (заключення договорів з третіми особами) відносно придбання товарів, а також передача придбаного товару на умовах, визначених в п.2.1 договору.

Відповідно до п. 3.1 договору комітент зобов'язується забезпечити Комісіонера грошовими коштами, які необхідні для придбання товарів, в об'ємах та в строки, визначені додатком № 1 до даного договору. Кошти на придбання перераховуються на розрахунковий рахунок або вносяться готівкою в касу Комісіонера.

Згідно додатків № 1, 2, 3 до вказаного договору відповідач мав закупити для позивача рибні консерви "Горбуша натур.", джем фруктовий, родзинки фасовані (надалі - товар) на загальну суму 151005,00 грн., ікру кабачкову, рибні консерви "Сайра в олії" та "тунець" на загальну суму 248000,00 грн. та печиво вівсяне (надалі - товар) на суму 7500,00 грн., що в загальному становить 406505,00 грн.

На виконання умов вказаного Договору № 52 позивачем на розрахунковий рахунок TOB НВФ "Віконт" протягом грудня 2006 року та січня - лютого 2007 року було перераховано грошові кошти на загальну суму 406505,00 грн. з метою придбання товару, зазначеного в договорі, а саме:

- 04 грудня 2006 року на суму 31000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №19 від 04.12.2006;

- 08 грудня 2006 року на суму 120000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 24 від 08.12.2006 року;

-11 січня 2007 року на суму 40000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № З від 11.01.2007 року;

-12 січня 2007 року на суму 125000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №4 від 12.01.2007 року;

-16 січня 2007 року на суму 58000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 16.01.2007 року;

- 25 січня 2007 року на суму 25000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 40 від 25.01.2007 року;

- 22 лютого 2007 року на суму 7500,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №21 від 22.02.2007 року.

Зважаючи на те, що відповідач своїх зобов'язань по договору комісії не виконував, 05.01.2015 року на адресу відповідача було направлено вимогу з проханням повернути грошові кошти в розмірі 406 500,00 грн., які були перераховані позивачем у 2006 - 2007 роках з метою придбання товару по договору комісії № 52 від 04.12.2006 року.

19.02.2007 року відповідачем було повернуто на рахунок позивача 1000,00грн.

В лютому 2015 року відповідач частково виконав зобов'язання та повернув позивачу 115000,00грн. шляхом перерахування вказаних грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

З урахуванням вказаного сума заборгованості по договору № 52 від 04.12.2006 станом на 25.06.2015 становить 290500,00грн., що підтверджується актом звірки розрахунків та розрахунком заборгованості.

06 лютого 2008 року між тими ж сторонами було укладено договір комісії № 1 на покупку (а.с.12), за умовами якого Комісіонер бере не себе зобов'язання по дорученню Комітента і за його рахунок та за винагороду здійснити одну або декілька угод по придбанню товарів за цінами, не вище узгоджених сторонами в додатку № 1 до даного договору, в термін; і в об'ємах, передбачених додатком № 1 до договору, який є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п.1.2 вказаного договору належним виконанням Комісіонером своїх зобов'язань за даним Договором є здійснення Комісіонером угод (заключення договорів з третіми особами) відносно придбання товарів та передача придбаного товару Комітенту.

Відповідно до п. 3.1 вказаного Договору Комітент зобов'язується забезпечити Комісіонера грошовими коштами, які необхідні для придбання товарів, в об'ємах та в строки, визначені додатком № 1 до даного договору. Кошти на придбання перераховуються на розрахунковий рахунок або вносяться готівкою в касу Комісіонера.

Згідно додатків № 1, 2, 3 до вказаного договору № 1 відповідач мав закупити для позивача печиво вівсяне (надалі - товар) на суму 5900,00грн.., горошок "економ" консерви та кукурудзу "економ" консерви на загальну суму 100000,00грн. та ікру кабачкову "літня" на загальну суму 600000,00грн., а всього товару на загальну суму 165900,00грн.

На виконання умов вказаного Договору № 1 позивачем по справі на розрахунковий рахунок TOB НВФ "Віконт" протягом лютого - червня 2008 року було перераховано грошові кошти на загальну суму 165900,00грн. з метою придбання товару, зазначеного в договорі, а саме:

- 27 лютого 2008 року на суму 5900,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №32 від 27.02.2008 року;

- 21 травня 2008 року на суму 50000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №71 від 21.05.2008 року; '

- 23 травня 2008 року на суму 50000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 73 від 23.05.2008 року;

-13 червня 2008 року на суму 60000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №77 від 13.06.2008 року.

Зважаючи на те, що відповідач своїх зобов'язань по договору комісії не виконував, хоча отримав для цього все необхідне від позивача, в тому числі грошові кошти, то 05.01.2015 та 05.05.2015 на адресу відповідача було направлено вимоги з проханням повернути грошові кошти в розмірі 165900,00грн., які були перераховані позивачем з метою придбання товару по договору комісії № 1 від 06.02.2008.

З урахуванням вказаного сума заборгованості по договору №1 від 06.02.2008 станом на 17.07.2015 року складає 165900,00грн., що підтверджується актом звірки розрахунків.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед ФОП ОСОБА_1 складає 456400,00грн., що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні та підтверджується актами звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 01.09.2015, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками.

За вказаних обставин позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З умов договорів №52 від 04.12.2006 та №1 від 06.02.2008 вбачається, що дані договори за своєю правовою природою є договорами комісії.

Відповідно до ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії (ч.1 ст.1012 ЦК України).

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч.3 ст.612 ЦК України).

В п. 5.1 вищевказаних договорів № 52 від 04.12.2006 та № 1 від 06.02.2008 зазначено, що останні вступають в силу з моменту їх підписання та діють до 30 квітня 2015 року.

Отже, з 01.05.2015 Договори №52 від 04.12.2006 та №1 від 06.02.2008 припинили свою дію.

Проте, у вказаний строк відповідач не виконав зобов'язань по вказаним договорам комісії та не придбав і не передав позивачу товару, зазначеного в додатках № 1, 2, 3 до договору комісії № 52 від 04.12.2006 та договору комісії № 1 від 06.02.2008, суму перерахованих коштів не повернув.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, враховуючи те, що підстава для володіння відповідачем грошовими коштами, перерахованими позивачем, відпала з 01.05.20115, суд приходить до висновку, що станом на день звернення позивача з позовом до суду відповідач без достатньої правової підстави зберігає майно позивача, а саме - грошові кошти в розмірі 456400,00грн., перерахованих по Договору №52 від 04.12.2006 та договору № 1 від 06.02.2008.

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вказаної суми обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Наданий позивачем розрахунок (а.с.8) є вірним та відповідає обставинам справи та вимогам закону .

За ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не надав суду доказів на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача за правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,77,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Віконт" (12333, Житомирська область, Черняхівський район, с. Новопіль, вул.Л.Українки, 5-а, )

- на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід.номер НОМЕР_1) - 456400,00 грн. основного боргу та 11866,40грн. інфляційних втрат, всього 468266,40грн., а також 9365,32грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.09.2015.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу