ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"04" вересня 2015 р. Справа № 911/3969/15

Суддя Лутак Т.В., розглянувши

заяву боржника ОСОБА_1 виробничого кооперативу «Любарці»

про порушення справи про банкрутство

встановила:

До господарського суду Київської області надійшла заява боржника ОСОБА_1 виробничого кооперативу «Любарці» б/н від 28.08.2015 (вх. № 4132/15 від 01.09.2015) про порушення справи про банкрутство.

Дослідивши матеріали вищезазначеної заяви про порушення справи про банкрутство, суд дійшов висновку, що дана заява не може бути прийнята судом до розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитор.

Перелік документів (доказів), які в обов'язковому порядку додаються до заяви боржника чітко визначений, зокрема, частинами 1 - 4 ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що боржник зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство у разі виникнення таких обставин: 1) задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності); 2) під час ліквідації боржника не у зв'язку з процедурою банкрутства встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, порушення справи про банкрутство за заявою боржника здійснюється за наявності однієї з таких умов: неплатоспроможності; загрози неплатоспроможності; неможливості боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі під час ліквідації боржника не у зв'язку з процедурою банкрутства.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» неплатоспроможністю визнається неспроможність боржника задовольнити безспірні вимоги кредитора (кредиторів) у розмірі не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження.

Виходячи з системного аналізу ч. 3 ст. 10, ч. 5 ст. 11, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», загрозою неплатоспроможності є виникнення конкуренції грошових вимог кредиторів у виконавчому провадженні, внаслідок якої задоволення вимог одного або кількох кредиторів у розмірі не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Що ж до неможливості боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі під час ліквідації боржника не у зв'язку з процедурою банкрутства, то це є ознаками неоплатності боржника та підставою для ініціювання процедури банкрутства боржника, що ліквідується власником, згідно зі ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому приписи Закону щодо безспірності грошових вимог та строку їх невиконання (які визначають ознаки неплатоспроможності боржника) на такі правовідносини не поширюються.

З огляду на вищезазначене, вбачається, що заява боржника про порушення справи про банкрутство може бути подана для розгляду її за загальною процедурою з дотриманням вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та для розгляду її за спрощеною процедурою з дотриманням вимог ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, зі змісту заяви б/н від 28.08.2015 (вх. № 4132/15 від 01.09.2015) про порушення справи про банкрутство не можливо встановити в якому порядку боржник подав вказану заяву (в загальному чи спрощеному).

Разом з тим, з матеріалів заяви б/н від 28.08.2015 (вх. № 4132/15 від 01.09.2015) про порушення справи про банкрутство вбачається, що заявником не додано доказів, які є обовязковими для звернення боржника до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство відповідно до вищезазначених норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», цивільного та господарського законодавства.

Крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21052066 від 20.08.2015, що міститься в матеріалах заяви про порушення справи про банкрутство б/н від 28.08.2015 (вх. № 4132/15 від 01.09.2015), а також спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21109786 від 02.09.2015, зробленого судом, вбачається, що ОСОБА_1 виробничий кооператив «Любарці» перебуває в стані припинення за судовим рішенням від 17.06.2013 у справі № 810/2724/13-а.

Судом встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2013 у справі № 810/2724/13-а припинено юридичну особу - ОСОБА_1 виробничий кооператив «Любарці» (ідентифікаційний код 00849824, місцезнаходження: 08360, Київська область, Бориспільський район, с. Любарці, вул. Леніна, буд. 69 А) та надіслано її державному реєстратору Бориспільської районної державної адміністрації Київської області для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про судове рішення та для здійснення заходів з припинення юридичної особи - ОСОБА_1 виробничого кооперативу «Любарці» у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви про порушення справи про банкрутство відмовляє у її прийнятті, якщо: провадження у справі про банкрутство боржника не допускається згідно із законом; юридичну особу - боржника припинено в установленому законодавством порядку; до боржника заявлено вимоги, які не є безспірними; з інших підстав, передбачених статтею 62 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Закону.

Таким чином, враховуючи те, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконанням ним обовязкових умов, які є необхідними для звернення боржника до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство, а також зважаючи на те, що юридичну особу - боржник припинено згідно судового рішення, суд відмовляє в прийнятті заяви боржника ОСОБА_1 виробничого кооперативу «Любарці» б/н від 28.08.2015 (вх. № 4132/15 від 01.09.2015) про порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на дату подання заяви про порушення справи про банкрутство) сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі.

Пунктом 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1175/2011 від 25.08.2011 «Щодо судового збору» передбачено, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору, в тому числі визначено підстави такого повернення, яке здійснюється за ухвалою суду. Зокрема, сума судового збору підлягає поверненню у випадках, зазначених у таких нормах ГПК, зокрема, частині першій статті 62 (відмова у прийнятті позовної заяви).

Відповідно до п. 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в ухвалі, якою здійснюється відмова у прийнятті або повернення заяви (скарги), за подання якої сплачується судовий збір.

За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 виробничому кооперативу «Любарці» 6 090, 00 грн., сплаченого згідно квитанції № 186 від 28.08.2015.

Керуючись Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в прийнятті заяви боржника ОСОБА_1 виробничого кооперативу «Любарці» б/н від 28.08.2015 (вх. № 4132/15 від 01.09.2015) про порушення справи про банкрутство.

2. Матеріали заяви б/н від 28.08.2015 (вх. № 4132/15 від 01.09.2015) про порушення справи про банкрутство (всього на 137 арк.) повернути заявнику.

3. Повернути ОСОБА_1 виробничому кооперативу «Любарці» (08360, Київська область, Бориспільський район, село Любарці, вулиця Леніна, будинок 69-А, ідентифікаційний код - 00849824) з Державного бюджету України 6 090 (шість тисяч девяносто) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції № 186 від 28.08.2015.

Суддя Т.В. Лутак