ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р. Справа № 922/1787/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність від 31.03.2015 р. № 33-07/29;

відповідача ОСОБА_2, довіреність від 27.12.2010 р. № 38-4055/391;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну відповідача (вх. № 3952Х/1-28, до роз'єднання - вх. 3717 Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 25 травня 2015 року у справі № 922/1787/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки Дергачівського району Харківської області,

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків,

про стягнення 2257745,53 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 р. ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до КП "Харківські теплові мережі", в якій просило стягнути з відповідача 1834968,65 грн., які складаються з: основної заборгованості в сумі 1443830,11 грн., пені в сумі 172051,94 грн., 3% річних в сумі 15072,24 грн. та інфляційні втрати в сумі 204014,36 грн. Посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті отриманої теплової енергії за період з вересня по жовтень 2014 року по договору купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється іншим суб'єктам господарювання, від 30.12.2013 р. № 785.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач звернувся до суду з заявою від 28.04.2015 р. про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 2257745,53 грн., у тому числі: 1443820,11 грн. основної заборгованості, 371204,01 грн. пені за період прострочення з 16.07.2014 р. по 08.04.2015 р., 29333,42 грн. 3% річних за період прострочення з 16.07.2014 р. по 08.04.2015 р. та 413387,99 грн. інфляційних втрат за період з липня 2014 р. по березень 2015 р.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15 (суддя В.І. Ольшанченко) позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по договору купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється іншим суб'єктам господарювання, від 30.12.2013 р. № 785, в сумі 1443820,11 грн., 3% річних за період з 16.07.2014 р. по 08.04.2015 р. в сумі 29333,42 грн., інфляційні за період з липня 2014 р. по березень 2015 р. в сумі 413387,99 грн., пеню за період з 16.07.2014 р. по 08.04.2015 р. в сумі 371204,01 грн. та судовий збір в сумі 45154,91 грн.

Відповідач - КП "Харківські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Харківської області з заявою від 04.06.2015 р .№ 1132юр, в якій просив виправити арифметичну помилку в мотивувальній та резолютивній частині рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15, зазначивши розмір пені, що підлягає стягненню з КП "Харківські теплові мережі", в сумі 322153,71 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2015 р. у справі № 922/1787/15 (суддя В.І. Ольшанченко) відмовлено в задоволенні заяви КП "Харківські теплові мережі" про виправлення арифметичної помилки в рішенні Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15.

Відповідач 07.07.2015 р. звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне зясування обставин судом першої інстанції під час прийняття рішення від 25.05.2015 р. та ухвали від 24.06.2015 р. у справі № 922/1787/15, просив змінити рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.07.2015 р. апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.15 р. та на ухвалу від 24.06.2015 р. у справі № 922/1787/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.07.2015 р., а також зобовязано апелянта надати уточнення вимог апеляційної скарги, а відповідача надати відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 р., у звязку з відпусткою судді Россолова В.В., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

Представник апелянта 22.07.2015 р. за вх. № 10950 надав уточнену апеляційну скаргу, в якій з рішенням та ухвалою не погоджується в сумі 277913,91 грн., а саме в частині стягнення: пені по зобов'язанням за травень-грудень 2014 р. в сумі 49050,30 грн.; пені по зобов'язанням за травень-серпень 2014 р. в сумі 53599,78 грн.; інфляційних втрат по зобов'язанням за травень-серпень 2014 р. в сумі 34356,60 грн.; 3% річних по зобов'язанням за травень-серпень 2014 р. в сумі 6630,27 грн.; та пені по зобов'язанням за вересень-грудень 2014 р. в сумі 134276,96 грн. Просить змінити рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15, а саме:

- врахувати арифметичну помилку, допущену у рішенні від 25.05.2015 р., та відмовити у стягненні пені в сумі 49050,30 грн.,

- відмовити у стягненні пені в сумі 53599,78 грн., інфляційних в сумі 34356,60 грн., 3% річних в сумі 6630,27 грн., нарахованих за зобов'язаннями травня-серпня 2014 р.;

- зменшити розмір пені, нарахованої за зобов'язаннями вересня-грудня

2014 р., в сумі 268553,93 грн. на 50%;

- стягнути 3% річних в сумі 22703,15 грн., інфляційні в сумі 379031,39 грн. та пеню в сумі 134276,96 грн. (50% від 268553,93 грн.), нарахованих за зобов'язаннями вересня-грудня 2014 р.;

- в частині стягнення основного боргу в сумі 1443820,11 грн. рішення залишити без змін.

Посилається на те, що заборгованість за теплову енергію по договору від 30.12.2013 р. № 785, яка існувала станом на 01.09.2014 р., була погашена 13.10.2014 р. на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків №№ 396/30, 397/30 від 25.09.2014 р. за рахунок субвенцій з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах за теплову енергію, пунктом 16 яких передбачено, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору. Тому до стягнення підлягає заборгованість за період з вересня по жовтень 2014 р. Зазначає, що позивачем при здійсненні розрахунку пені було допущено арифметичну помилку, у звязку з чим 49050,30 грн. пені було нараховано помилково.

Представник позивача 22.07.2015 р. за вх. № 10949 через канцелярію суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 23.07.2015 р., зважаючи на вимоги процесуального законодавства щодо неможливості подання однієї апеляційної скарги на два процесуальні документа одночасно, а також різні строки розгляду апеляційних скарг на рішення та ухвали, колегією суддів апеляційної інстанції було розєднано вимоги апеляційної скарги про скасування рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. та на ухвалу від 24.06.2015 р. у справі № 922/1787/15 у два окремих апеляційних провадження, та, з метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15, відкладено розгляд апеляційної скарги на 03.09.2015 р.

Представник апелянта в судовому засіданні 03.09.2015 р. підтримав апеляційну скаргу, з урахуванням уточненої апеляційної скарги від 22.07.2015 р. за вх. № 10950.

Представник позивача в судовому засіданні 03.09.2015 р. надав додаткове пояснення (вх. № 12624), в якому зазначає, що позивачем в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 28.04.2015 р. було помилково зазначено суму основного боргу 1443820,11 грн. замість 1443830,11 грн. та визнає, що в доданому до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 28.04.2015 р. розрахунку пені позивачем було допущено арифметичну помилку, а саме: при складанні сум пені, нарахованих по окремим актам двічі враховано окремі періоди на загальну суму 49050,30 грн. Просить стягнути з відповідача 2208705,23 грн., в т.ч.: 1443830,11 грн. основного боргу за отриману теплову енергію за період з травня по грудень 2014 р. по договору купівлі-продажу теплової енергії від 30.12.2013 р. № 785; 322153,71 грн. пені за період з 16.07.2014 р. по 08.04.2015 р.; 29333,42 грн. 3% річних за період з 16.07.2014 р. по 08.04.2015 р.; 413387,99 грн. інфляційних втрат за період з липня 2014 р. по березень 2015 р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2013 р. між ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (продавцем) та КП "Харківські теплові мережі" (покупцем), укладено договір № 785 купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється іншим субєктам господарювання, за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупцю теплову енергію, а покупець зобовязався прийняти та оплатити теплову енергію на умовах даного договору (т. 1 а.с. 9-12).

Пунктом 2.1 зазначеного договору, який викладений сторонами з протоколом розбіжностей від 31.01.2014 р. в редакції відповідача, що набирає чинності з моменту підписання та діє з 01.01.2014 р. (т. 1 а.с. 13), сторони визначили, що з 01 січня 2014 р. по 31 грудня 2014 р. продавець має передати покупцеві теплову енергію в кількості 85,0 тис. Гкал, у тому числі по місяцях кварталів у 2014 р.

Згідно з п. 4.4 вказаного договору, на підставі акта розподілу теплової енергії, між сторонами оформлюється окремий акт приймання-передачі теплової енергії, що використовується іншими суб'єктами господарювання, із зазначенням кількості та вартості теплової енергії.

Акт приймання-передачі теплової енергії оформлюється сторонами до 8-го числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 5.1, 5.2 договору купівлі-продажу теплової енергії від 30.12.2013 р. № 785, вартість теплової енергії, що відпускається продавцем покупцю, визначається відповідно до затверджених Постановами НКРЕ України тарифів на виробництво теплової енергії, що використовується іншими субєктами господарювання.

Тариф на момент укладання договору, згідно постанови НКРЕ України від 30.12.2013 р. № 1865, становить у 1 кварталі 2014 р. 497,91 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20% відповідно до Податкового кодексу України. У разі зміни НКРЕ України тарифу на виробництво теплової енергії, він застосовується сторонами з дати його офіційного введення в дію у встановленому законодавством порядку.

Додатковими угодами № 1 від 31.03.2014 р., № 2 від 02.04.2014 р., № 3 від 30.04.2014 р., № 5 від 27.06.2014 р., № 6 від 18.11.2014 р. та № 7 від 28.11.2014 р. до договору купівлі-продажу теплової енергії від 30.12.2013 р. № 785, сторонами були внесені зміни в п. 5.1 зазначеного договору щодо тарифу на виробництво теплової енергії (т. 1 а.с. 14-16, 18-20).

Зокрема, в додатковій угоді № 7 від 28.11.2014 р. до договору сторони виклали абзац другий пункту 5.1 розділу 5 договору в наступній редакції: «Згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 12 грудня 2013 р. № 1554 із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 28 листопада 2014 р. № 471 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тариф становить 855,51 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20% відповідно до Податкового кодексу України».

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання умов договору купівлі-продажу теплової енергії від 30.12.2013 р. № 785, позивач передав відповідачеві теплову енергію у вересні 2014 р. в кількості 130,40934 Гкал на суму 110842,73 грн. разом з ПДВ, та в жовтні 2014 р. в кількості 1601,48217 Гкал на суму 1361195,78 грн. разом з ПДВ, що підтверджується копіями актів № 09 КП приймання-передачі теплової енергії за вересень 2014 р. від 30.09.2014 р. на суму 110842,73 грн. і № 10 КП приймання-передачі теплової енергії за жовтень 2014 р. від 31.10.2014 р. на суму 1361195,78 грн. (т.1 а.с. 21-22).

Відповідно до п. 6.1 договору купівлі-продажу теплової енергії від 30.12.2013 р. № 785, покупець зобовязаний прийняти та оплатити зафіксований в акті приймання-передачі обсяг теплової енергії для інших субєктів господарювання за тарифом, відповідно до п. 5.1 даного договору.

Згідно з п. 6.2 вказаного договору, оплата за теплову енергію здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки теплової енергії. Остаточний розрахунок за фактично передану теплову енергію здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії.

Відповідач не виконав належним чином свої зобовязання з оплати отриманої теплової енергії в розмірі та у строк, які визначені в договорі купівлі-продажу теплової енергії від 30.12.2013 р. № 785.

Станом на 25.09.2014 р. у відповідача існувала заборгованість перед позивачем по договору від 30.12.2013 р. № 785 в сумі 19767195,92 грн., що підтверджується Актом звіряння розрахунків заборгованості за природний газ, що виникла на розрахункову дату 01.09.2014 р. та не погашена станом на 25.09.2014 р. (т. 1 а.с 158).

25 вересня 2014 року на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" (далі - Постанова КМ України № 30) між сторонами у справі (ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" та КП "Харківські теплові мережі"), Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, НАК "Нафтогаз України" було укладено договори про організацію взаєморозрахунків на загальну суму 19767195,92 грн., а саме:

- договір № 396/30 від 25.09.2014 р. на суму 8108662,82 грн. (т. 1 а.с. 354-355);

- договір № 397/30 від 25.09.2014 р. на суму 11658533,10 грн. (т. 1 а.с. 156-157).

Предметом укладених договорів про організацію взаєморозрахунків є організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до ст. 14, 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та Постанови КМ України № 30.

За умовами зазначених договорів, сторони дійшли згоди про погашення заборгованості відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію у 2014 р. по договору від 30.12.2013 р. № 785 шляхом перерахування коштів на суму 8108662,82 грн. та 11658533,10 грн. (пункт 7 договорів).

Відповідно до вимог п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "пункт 24 статті 1-4 та пункт 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" , а також дату і номер договору.

В підпунктах 2, 3 пункту 11 зазначених договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Пунктами 14, 15 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони узгодили, що договори набирають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Договори є дійсними лише у разі проведення відповідного фінансування.

Пунктом 16 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договорів.

На виконання п. 7 договорів про організацію взаєморозрахунків відповідач перерахував на рахунок позивача 19767195,92 грн. в рахунок погашення заборгованості за спожиту теплову енергію у 2014 році по договору від 30.12.2013 р. № 785., що підтверджується копіями платіжних доручень: № 22 від 13.10.2014 р. на суму 8108662,82 грн. та № 23 від 13.10.2014 р. на суму 11658533,10 грн. (т. 1 а.с. 159, 160).

27.10.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про залік зустрічних однорідних вимог, в якій сторони припинили зобов'язання на суму 28208,40 грн., у т.ч. ПДВ 4701,40 грн., заліком зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України.

У звязку з вищезазначеним, у відповідача залишилась заборгованість по оплаті отриманої теплової енергії за вересень та жовтень 2014 р. договору купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється іншим суб'єктам господарювання, від 30.12.2013 р. № 785, в сумі 1443830,11 грн.

Наявність заборгованості в сумі 1443830,11 грн. підтверджується копіями актів звіряння розрахунків станом на 31.01.2015 р. та станом на 31.03.2015 р., а також актом звірки взаємних розрахунків станом за період 31.12.2013 р. - 31.03.2015 р. за договором від 30.12.2013 р. № 785 Зазначені акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін (т. 1 а.с. 24, 64, 144-150).

З матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції відповідачем не була сплачена заборгованість в сумі 1443830,11 грн.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1443830,11 грн.

Судом першої інстанції в резолютивній частині рішення від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15 було помилково зазначено суму основного боргу 1443820,11 грн. замість 1443830,11 грн., у звязку з чим рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 322153,71 грн. пені за період з 16.07.2014 р. по 08.04.2015 р.; 29333,42 грн. 3% річних за період з 16.07.2014 р. по 08.04.2015 р. та 413387,99 грн. інфляційних втрат за період з липня 2014 р. по березень 2015 р.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В пункті 7.2 договору купівлі-продажу теплової енергії від 30.12.2013 р. № 785 сторони передбачили, що в разі не оплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені у пункті 6.1 даного договору, покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищезазначене, та перевіривши наданий позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 28.04.2015 р. розрахунок пені колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що позивачем в розрахунку пені було допущено арифметичну помилку.

Так, у первісній редакції позовної заяви до стягнення з відповідача позивач нарахував пеню за період прострочення оплати по договору з жовтня 2014 р. по березень 2015 р. в сумі 172051,94 грн. В заяві про збільшення розміру позовних вимог від 28.04.2015 р. позивач нарахував пеню в сумі 371204,01 грн. за період прострочення оплати по договору з 16.07.2014 р. по 08.04.2015 р. При цьому позивачем при складанні сум пені, нарахованих по окремим актам, було двічі враховано окремі періоди на загальну суму 49050,30 грн.

У звязку з викладеним вимоги про стягнення пені в сумі 49050,30 грн. задоволенню не підлягають.

Також позивачем при здійсненні розрахунку пені було невірно визначено період нарахування пені, без врахування укладених між сторонами договорів про організацію взаєморозрахунків від 25.09.2014 р., в яких сторони визначили, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Уклавши договори про організацію взаєморозрахунків № 396/30 від 25.09.2014 р. на суму 8108662,82 грн. та договір № 397/30 від 25.09.2014 р. на суму 11658533,10 грн., сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за теплову енергію, спожиту станом на 01.09.2014 р. за договором поставки теплової енергії № 785 від 30.12.2013 р.

Для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. договору купівлі-продажу теплової енергії, та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

При цьому, як вбачається з укладених між сторонами договорів про організацію взаєморозрахунків, строк виконання зобов'язання за цими договорами пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було допущено прострочення оплати на умовах укладених договорів про організацію взаєморозрахунків, розрахунки за поставлену теплову енергію відбулися у порядку та строки, передбачені вказаними договорами.

Така правова позиція підтверджується практикою Вищого Господарського Суду України, зокрема постановами по справах № 910/24988/14 від 11.06.2015 р., № 920/1503/14 від 17.06.2015 р., № 920/1652/14 від 17.06.2015 р., у яких містяться посилання на практику Верховного Суду України із зазначенням номерів справ.

Судом першої інстанції не було виправлено вищезазначені помилки в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних, у звязку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15 в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нового рішення про стягнення 268553,93 грн. пені за період з 15.10.2014 р. по 08.04.2015 р., 379031,39 грн. інфляційних витрат за період з 15.10.2014 р. по березень 2015 р. та 22703,15 грн. 3% річних за період з 15.10.2014 р. по 08.04.2015 р.

Стосовно заявленого відповідачем в апеляційній скарзі клопотання про зменшення розміру пені на 50% колегія суддів зазначає наступне.

Можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, у випадку, коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки суд має взяти до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; майнові та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що вони не є імперативними, зменшення розміру неустойки є правом суду та може бути застосоване на розсуд суду за наявності певних умов.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%, оскільки відповідачем не доведено наявність виняткових обставин, які б могли бути підставою для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. Важкий фінансовий стан, на який посилається відповідач в обґрунтування клопотання про зменшення пені, не являється винятковою обставиною в розумінні п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засада судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15, з прийняттям нового рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 1443830,11 грн. основного боргу, 268553,93 грн. пені за період з 15.10.2014 р. по 08.04.2015 р., 379031,39 грн. інфляційних витрат за період з жовтня 2014 р. по березень 2015 р. та 22703,15 грн. 3% річних за період з 15.10.2014 р. по 08.04.2015 р.

Згідно ч. 1 ст. ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним рішення місцевого господарського суду скасувати в частині стягнення з відповідача судового збору в сумі 45154,91 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 42282,37 грн.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. ч. 1 ст. ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 1, 3 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2015 р. у справі № 922/1787/15 скасувати. Прийняти нове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, буд. 11. Код ) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська обл., Дергачівський район, с. Подвірки. Код ) по договору купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється іншим суб'єктам господарювання, від 30.12.2013 р. № 785: 1443830,11 грн. основного боргу, 268553,93 грн. пені за період з 15.10.2014 р. по 08.04.2015 р., 379031,39 грн. інфляційних витрат за період з жовтня 2014 р. по березень 2015 р. та 22703,15 грн. 3% річних за період з 15.10.2014 р. по 08.04.2015 р., 42282,37 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська обл., Дергачівський район, с. Подвірки. Код ) на користь Державного бюджету України доплату судового збору в сумі 17813,05 грн. за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 04.09.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.