УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04.09.2015Справа № 910/23136/15

Суддя Усатенко І.В., розглянувши

позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами "Національний резерв"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПЛАСТГУМА"

про про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

Пунктом 2 частині 2 статті 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб).

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України, дані про місцезнаходження юридичної особи вносяться до єдиного державного реєстру.

Позивачем до позовної заяви додано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якої адресою місцезнаходження відповідача є наступна адреса: м. Київ, вул Бурмистенка, будинок 13, квартира 27. Вказана адреса, зазначена позивачем у позовній заяві.

Натомість, як вбачається зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21117932, станом на 03.09.2015 року місцезнаходженням товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" є 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 12 Л.

Дані про внесення змін до єдиного державного реєстру стосовно місцезнаходження юридичної особи відповідача, а рівно докази на підтведження місцезнаходження відповідача на даний час саме за адресою, вказаною у позовній заяві, відсутні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Статтею 55 ГПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на дату подання позову до суду, 28.08.2015). Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (аналогічні правові позиції викладено у п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".)

У даному випадку поданий позов підлягає вартісній оцінці по відношенню до тієї суми заборгованості, у рахунок погашення якої заявник позову просить перевести право грошової вимоги.

Згідно ч. 2 ст 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ст 23 Закону України "Про заставу" при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Вказане кореспондується з нормами статей 24 та 25 Закону України "Про заставу" щодо задоволення вимог заставодержателя, в разі недостатності суми, вирученої від реалізації предмета застави та перевищення суми, вирученої від реалізації предмета застави, над сумою боргу.

Крім того, згідно ч. 4 ст 49 Закону України "Про заставу" у договорі застави прав, які не мають грошової оцінки, вартість предмета застави визначається угодою сторін.

В даному випадку, вартість предмета застави визначена, що підтверджується позовною заявою та копіями документів, доданими до позовної заяви.

Згідно ст. 19 Закону України "Про заставу" де вказано, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право, зокрема (але не виключно) задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про заставу" застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. У разі відступлення обтяжувачем забезпеченою обтяженням права вимоги іншій особі до неї також переходять усі права обтяжувача щодо предмета обтяження. Якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об'єктів, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення.

Як передбачено ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Позивач отримує за правом грошовї вимог конкретні платежі, в зв"язку з цим вказані правовідносини носять майновий характер.

Як убачається з поданого позову, позивач вказує на наявність у нього грошових вимог на суму 11516891,48 грн., які він хоче задовольнити перевівши на себе право грошової вимоги. В договорі застави, як предмет застави, перелічені грошові зобов"язання та майнові права на грошові кошти. Суми, що відповідають розміру застави, визначені у вантажно-митних деклараціях у грошовому (гривневому) вираженні. Крім того позивач надає витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 45964126 від 24.12.2014 року з об"єктом обтяження: грошове зобов"язання та майнові права на грошові кошти, з зазначенням конкретних сум, на які виникає право грошової вимоги, тобто опис майна здійснений у грошовому еквіваленті.

Оскільки, позов є майновим (підлягає вартісній оцінці по відношенню до заявленої позивачем суми грошових зобов'язань), то за його подання належало сплатити судовий збір виходячи з чинної на момент звернення до суду редакції Закону України "Про судовий збір" в сумі 73080 грн., але позивачем даний позов було помилково ідентифіковано як немайновий та оплачено збором в розмірі 1218 грн., тому недоплата становила 71862 грн., що є підставою для повернення позовної заяви і додані до неї документи без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як визначено в абз. 6 п.п. 3.1 п. 3 постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадках, передбачених статтею 56 ГПК України, місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

Беручи до уваги те, що відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 03.09.2015 року місцезнаходженням товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" є 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 12 Л, у суду відсутні підстави вважати фіскальний чек № 7376 від 24.07.2015 р. разом з описом вкладення в цінний лист від 24.07.2015 року про направлення позовної заяви з додатками на адресу: 03040, м. Київ, вул Бурмистенка, будинок 13, квартира 27, в якості належних доказів на підтвердження виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 56 ГПК України.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 2, 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути без розгляду.

Суддя І.В. Усатенко