КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа№ 910/2996/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від прокуратури - Колодяжна А.В., посвідчення № 028406 від 01.09.2014;

від позивача - Іванів А.Р., довіреність від 17.08.2015 № б/н;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу прокуратури міста Києва на рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 910/2996/15-г (колегія суддів у складі: Любченко М.О. - головуючий суддя, судді - Літвінова М.Є., Івченко А.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" до державного підприємства "Держекоінвест" та Міністерства екології та природних ресурсів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про стягнення 45 739 246,58 грн., за участю прокуратури міста Києва.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про солідарне стягнення з державного підприємства "Держекоінвест" та Міністерства екології та природних ресурсів України 45 739 246,58 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 910/2996/15-г позов задоволено частково: вирішено стягнути з першого відповідача на користь позивача 45 739 246,58 грн., у задоволені вимог до другого відповідача відмовлено.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі виходив з того, що перший відповідач не виконав своє грошове зобов'язання з оплати коштів за договором.

Відмова у задоволені вимоги до другого відповідача мотивована тим, що у розпорядника бюджетних коштів, яким є Міністерство екології та природних ресурсів України, не виникає солідарного з безпосереднім замовником обов'язку оплачувати роботи за окремими договорами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, прокуратура міста Києва звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 910/2996/15-г скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що строк оплати першим відповідачем коштів не настав, оскільки не відбулось надходження бюджетних коштів на рахунок першого відповідача.

Представник апелянта в судовому засіданні 31.08.2015 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні 31.08.2015 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачі та третя особа правом на участь представників в даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім цього, представник першого відповідача був присутній у минулому судовому засіданні та розписався про ознайомлення з датою та часом проведення наступного судового засідання.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми в даному судовому засіданні від відповідачів та третьої особи до суду не надійшло.

З огляду на викладене, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" (підрядник) та Державним підприємством "Держекоінвест" (замовник) 26.03.2013р. було укладено договір №2366/06 про закупівлю, відповідно до п.1.2 якого підрядник зобов'язується на власний ризик, своїми та залученими силами, засобами та закупленими матеріальними ресурсами виконати роботи з капітального ремонту об'єктів соціальної сфери (теплостанцій - 216 об'єктів) та здати закінчені роботи в порядку і строк, встановлені договором, а замовник зобов'язується прийняти закінчені роботи і оплатити їх.

За умовами п. 2.1 договору №2366/06 від 26.03.2013р. (в редакції додаткової угоди №5 від 30.09.2013р.) договірна тверда загальна ціна робіт (додаток №2 до цього договору) становить 444 902 217,39 грн., в тому числі, податок на додану вартість в розмірі 74 150 369,56 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору джерелом фінансування є кошти Державного бюджету України за КПКВК 6351020 "Державна підтримка заходів, спрямованих на зменшення обсягів викидів (збільшення абсорбції) парникових газів, у тому числі, на утеплення приміщень закладів соціального забезпечення, розвиток міжнародного співробітництва з питань зміни клімату", КЕКВ 3210.

Сторонами досягнуто згоди, що договір набуває чинності з дати підписання його і надання підрядником банківської гарантії та діє до 31.09.2013р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.12.1 договору №2366/06 від 26.03.2013р. в редакції додаткових угод №3 від 29.07.2013р. та №6 від 29.10.2013р.).

За умовами п. 3.4 договору виконання підрядником робіт оформлюється актами приймання будівельних робіт (за формою КБ-2в "Акт приймання будівельних робіт") та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (за формою КБ - 3).

Акти приймання будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 складаються на кожний об'єкт. Акти приймання будівельних робіт надаються підрядником для розгляду замовнику не пізніше 10 числа місяця, який йде за звітним, але якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з п. 3.5 договору акт приймання будівельних робіт за формою КБ-2в, що підлягає підписанню, складається та подається замовнику на розгляд у 2-х примірниках. У разі відсутності зауважень до акту приймання будівельних робіт замовник на протязі наступних 5 календарних днів з моменту отримання такого акту, повинен підписати або узгодити розрахунки по коригуванню. Процес розгляду та коригування не може перевищувати 5 днів з моменту передачі акту приймання будівельних робіт замовнику.

У разі виявлення фахівцями технічного нагляду замовника фактів порушень вимог проектно-кошторисної документації, недоліків або розбіжностей у розрахунках виконаних робіт, кількості використаних матеріалів, прийняття виконаних робіт та підписання акту приймання будівельних робіт за формою КБ-2в проводиться замовником після виправлення підрядником недоліків та усунення таких розбіжностей і порушень.

Відповідно до п. 3.6 договору оплата проводиться за фактично і якісно виконані роботи, які відображені в підписаних сторонами актах приймання будівельних робіт за формою КБ-2в. Роботи, виконані з використанням матеріальних ресурсів, які не відповідають установленим вимогам, замовником не оплачуються. Підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання - передачі будівельних робіт по формі КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт по формі КБ-3. Оплата виконаних робіт здійснюється замовником протягом десяти робочих днів, з урахуванням бюджетних призначень, з моменту підписання сторонами зазначених документів.

Щомісячна оплата робіт здійснюється після закриття підрядником 30% попередньої оплати на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати по формі КБ-3 та акту приймання будівельних робіт за формою КБ-2в протягом десяти банківських днів з дати підписання вказаного акту приймання будівельних робіт та довідки. Проміжні платежі за виконані роботи здійснюються в межах не більш як 95 відсотків їх загальної вартості за договірною ціною (п.3.7 договору №2366/06 від 26.03.2013р.).

Згідно п. 3.8 договору всі виплати здійснюються після отримання замовником відповідних бюджетних коштів. Кінцеві розрахунки здійснюються у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Датою прийняття закінчених робіт вважається дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (п.7.5.4 договору №2366/06 від 26.03.2013р.).

У додатковій угоді №7 від 31.12.2013р. сторонами було погоджено, що розрахунки за договором №2366/06 від 26.03.2013р. будуть здійснюватись у 2014р. після отримання кошторисних призначень та коштів на реєстраційний рахунок замовника.

На виконання умов договору №2366/06 від 26.03.2013р. у 2013р. товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" було виконано, а Державним підприємством "Держекоінвест" прийнято роботи на загальну суму 362 236 691,87 грн.

Виконання робіт на зазначену суму підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін Актами приймання виконаних будівельних робіт та Довідками про вартість виконаних робіт до них (т. 3-41). Також, видано декларацію на всі роботи.

Державним підприємством "Держекоінвест" було частково оплачені виконані позивачем роботи на суму 316 407 528, 03 грн.

Відповідачем не було в повному обсязі виконано грошове зобов'язання з оплати коштів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 45 739 246, 58 грн. з урахуванням актів коригування вартості виконаних робіт.

Зазначена сума заборгованості визнана відповідачем, про що свідчить підписаний ним Акт звіряння взаєморозрахунків за договором №2366/06 про закупівлю (т.1, а.с. 75-97).

Факт заборгованості ДП "Держекоінвест" перед позивачем за договором №2366/06 про закупівлю у вказаній сумі (45 739 246, 58 грн.) було встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 22.10.2014р. у справі №910/16482/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" до державного підприємства "Держекоінвест" про стягнення 45 739 246,58 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Зазначене рішення набрало законної сили.

Вказаним рішенням позивачу було відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з державного підприємства "Держекоінвест" заборгованості в сумі 45 739 246,58 грн. з огляду на те, що строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати коштів не настав.

Суд по вказаній справі дійшов висновку, що з урахуванням умов додаткової угоди №7 відповідач повинен був оплатити виконані позивачем роботи до 31.12.2014, проте, враховуючи звернення позивача до суду з позовом 07.08.2014, строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати коштів не настав, що і стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, з огляду на ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факт наявності заборгованості у ДП "Держекоінвест" перед позивачем в сумі 45 739 246, 58 грн. є преюдиціальним та не потребує повторного доведення.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, рішення у справі №910/16482/14 не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі № 910/2996/15-г, не можуть йому суперечити.

У 2015 році позивач повторно звернувся з позовом про стягнення заборгованості за виконані ним роботи в сумі 45 739 246,58 грн., посилаючись на настання строку виконання ДП "Держекоінвест" грошового зобов'язання за договором №2366/06 про закупівлю.

При цьому, позивачем пред'явлено вимогу про солідарне стягнення зазначених коштів з ДП "Держекоінвест" та Міністерства екології та природних ресурсів України.

Стосовно вимоги до другого відповідача, слід зазначити наступне.

За приписами ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст.543 Цивільного кодексу України).

У даному випадку, умовами договору обов'язок з оплати виконаних робіт покладено саме на замовника, тобто, на державне підприємство "Держекоінвест".

Доводи позивача про те, що у відповідності Постанови №442 від 10.09.2014р. "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Міністерству екології та природних ресурсів України надано повноваження розпорядника бюджетних коштів за бюджетною програмою, на виконання якої і укладено договір, не свідчать про виникнення у другого відповідача солідарного обов'язку з оплати робіт за договором №2366/06 від 26.03.2013р.

Повноваження розпорядника бюджетних коштів наведено у ст.22 Бюджетного кодексу України, зокрема, розпорядник бюджетних коштів: отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє та затверджує паспорти бюджетних програм і складає звіти про їх виконання, здійснює аналіз показників виконання бюджетних програм (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), при цьому забезпечуючи: здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів; забезпечує організацію та ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової і бюджетної звітності у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, з наведеного вбачається, що у розпорядника бюджетних коштів не виникає солідарного з безпосереднім замовником обов'язку оплачувати товари, роботи чи послуги за окремими договорами, які закупаються за бюджетні кошти.

За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про, що позовні вимоги до Міністерства екології та природних ресурсів України не підлягають задоволенню.

Вимоги ж до першого відповідача - ДП "Держекоінвест" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договір №2366/06 про закупівлю є договором підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, строк виконання першим відповідачем грошового зобов'язання визначено у п. 3.6 договору.

Відповідно до п. 3.6 договору оплата проводиться за фактично і якісно виконані роботи, які відображені в підписаних сторонами актах приймання будівельних робіт за формою КБ-2в. Роботи, виконані з використанням матеріальних ресурсів, які не відповідають установленим вимогам, замовником не оплачуються. Підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання - передачі будівельних робіт по формі КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт по формі КБ-3. Оплата виконаних робіт здійснюється замовником протягом десяти робочих днів, з урахуванням бюджетних призначень, з моменту підписання сторонами зазначених документів.

Акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт, які підтверджують виконання позивачем робіт за договором на загальну суму 362 236 691,87 грн., підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Разом з тим, в порушення п. 3.6 договору перший відповідач після виконання робіт по договору та підписання зазначених актів, оплату не здійснив.

Крім того, у п. 3.8 договору визначено наступне. Всі виплати здійснюються після отримання замовником відповідних бюджетних коштів. Кінцеві розрахунки здійснюються у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Датою прийняття закінчених робіт вважається дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (п.7.5.4 договору №2366/06 від 26.03.2013р.).

Виходячи з формулювання наведених умов (п. п. 3.8 та 7.5.4) договору відлік строку виконання відповідачем свого грошового зобов'язання в частині здійснення кінцевих розрахунків має починатися від настання події (юридичного факту), а саме - після реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Слід також зазначити, що умова договору (п. 1.3) про те, що у разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи) остаточні розрахунки можуть бути перенесені, не встановлює однозначності перенесення розрахунків, а лише вказує на таку можливість, отже для цього потрібно укладення відповідної додаткової угоди.

У даному випадку додаткова угода про перенесення остаточних розрахунків не укладалась.

Доводи апелянта про те, що умовами договору (п. 3.8) сторони визначили відкладальну обставину - надходження бюджетних коштів на рахунок першого відповідача, яка так і не настала на момент звернення позивача до суду, у зв'язку з чим, на думку скаржника, відсутні підстави для задоволення позову, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

За своєю правовою природою договір будівельного підряду є відплатним договором, при цьому право підрядника вимагати оплати виконаних робіт, якому кореспондується відповідний обов'язок замовника, обумовлене виконанням робіт належним чином та у погоджений строк і виникає після їх остаточної здачі, якщо інший порядок оплати не погоджений сторонами у договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В силу ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Подія є явищем об'єктивної реальності, яке відбувається незалежно від волі людини та її суб'єктивної поведінки, на відміну від дій, під якими розуміють обставини, що виникають за волею людини, тобто вольові акти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Поряд з цим ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

З аналізу наведеної норми слідує, що відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов'язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Отже, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що положення договору щодо оплати підрядних робіт після отримання замовником бюджетних коштів не є відкладальною обставиною.

Так, дана умова, по-перше, стосується лише обов'язку відповідача, при цьому ніяким чином не обумовлюючи відповідного обов'язку позивача з виконання робіт, а по-друге, не відповідає критерію невідомості щодо можливості її настання, оскільки має характер вірогідної, тобто укладаючи договір з такою умовою сторони припускали і розраховували саме на належне виконання положення договору про перерахування коштів держдавного бюджету.

Водночас слід зазначити, що умова про надходження коштів з державного бюджету не може вважатися строком виконання відповідачем взятого на себе обов'язку з оплати прийнятих підрядних робіт, оскільки її настання залежить від суб'єктивної поведінки особи та її вольових дій, а відтак не носить неминучого характеру, який притаманний поняттю строку.

Враховуючи вищевикладене, а також умови п. п. 3.6, 3.8 договору в частині визначених ними строків оплати вартості підрядних робіт, встановивши, що наявними у матеріалах справи актами підтверджується виконання робіт та деклараціями - готовність до експлуатації об'єктів на яких виконувалися роботи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про прострочення відповідачем виконання взятого на себе грошового зобов'язання, а відтак і наявність підстав для стягнення з останнього заборгованості в заявленій до стягнення сумі.

Аналогічної позиції про те, що положення договору про можливість здійснення оплати лише після надходження бюджетних коштів не є відкладальною обставиною дотримується Вищий господарський суд України в своїх постановах, зокрема: від 12.08.2014 у справі №910/1606/14.

Так, доводи апелянта про ненастання строку оплати за договором через відсутність доказів отримання підприємством відповідача коштів з державного бюджету судом відхиляються.

При цьому, також слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зі змісту рішення від 18.10.2005р. Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" вбачається, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника.

У постанові від 15.05.2012р. у справі №11/446 Верховний Суд України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність бюджетної організації і не є підставою для звільнення останнього від своїх грошових зобов'язань та від відповідальності за їх порушення.

Аналогічну позицію наведено у постановах Вищого господарського суду України, зокрема від 03.02.2014р. по справі №910/9231/13.

З огляду на викладене, посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" від 01.03.2014 №62, якою, зокрема, накладено заборону на здійснення капітальних видатків, не впливають на результат розгляду даної справи судом.

В даному контексті також слід зазначити, що місцевим господарським судом ретельно досліджено та в рішенні акцентовано, що кожен з представлених актів приймання-передачі КБ-2в підписано відповідачем без жодних зауважень, наявні декларації про готовність об'єктів до експлуатації, що є належними і цілком достатніми доказами виконання позивачем своїх зобов'язань.

Строк виконання відповідачем грошових зобов'язань настав.

Ненадходження відповідачу коштів державного бюджету не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх грошових зобов'язань.

Тому, посилання на вказану Постанову не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Також, слід зазначити, що суду не доведено встановлення перевіркою, яка мала бути проведена Державною фіскальною службою на виконання вказаної Постанови ще у березні-травні минулого - 2014 року недостовірності заявленої до стягнення заборгованості.

Не проведення ж такої перевірки на даний час не може бути ані підставою зупинення провадження у справі в силу ст. 79 ГПК, а ні підставою відмови у задоволенні позову з огляду на наведені вище встановлені судом фактичні обставини, висновок про настання строку оплати та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України про те, що відсутність бюджетних коштів, не виправдовує бездіяльність боржника і не може бути підставою відмови у позові.

У разі проведення такої перевірки, відповідач не позбавлений буде права звернутись до суду із заявою про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

Також, аналогічно і доручення Міністерства фінансів України від 01.04.2014 № 06100-10/277, адресованого Державній казначейській службі України, яким призупинено здійснення видатків за бюджетною програмою, жодним чином не впливає на можливість прийняття судом рішення по справі та задоволення позову. Доручення адресоване Державній казначейській службі України та не впливає на розгляд судом спору по суті на підставі наявних у справі доказів. При цьому, також враховується, що з урахуванням наведених позицій Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення особи від виконання своїх грошових зобов'язань та від відповідальності за їх порушення.

Отже, відсутність бюджетних коштів не свідчить про те, що строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт не настав та відповідно не може бути підставою відмови у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу прокуратури міста Києва залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 910/2996/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/2996/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко