ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.09.2015 Справа № 920/1110/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Моїсеєнко В.М. при секретарі судового засідання Сорока Л.М., розглянувши матеріали справи № 920/1110/15:

За позовом: Приватного підприємства «Елімс продукти МВМ», с. Сміле, Роменського району, Сумської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» , м.Суми

про визнання недійсним акту, відшкодування понесених збитків

За участю представників сторін:

від позивача: директор ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

Суть спору: позивач подав заяву, в якій просить суд: 1) визнати акт проведення контрольного огляду розрахункових засобів обліку електричної енергії від 02.09.2014р. недійсним; 2) стягнути з відповідача на користь позивача 3092,14 грн. неправомірно нарахованої суми за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, 969,54 грн. за відключення та підключення абонента з 3-х фазним засобом обліку електроенергії, 36000,00 грн. понесених збитків, 5000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

В судовому засіданні 03.09.2015 року позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідача подав відзив від 27.08.2015р. № ю-26/2411 на позов, в якому зазначив, що правовідносини між позивачем та відповідачем в процесі купівлі-продажу електричної енергії регулюються договором про постачання електричної енергії № від 10.07.2014р. Позивачем за період з 10 серпня 2014 р. по 09 вересня 2014р. допущено перевищення договірних величин споживання електроенергії. ( договірна величина становить 300 кВт.год.) , позивачем же згідно акту проведення контрольного огляду розрахункових засобів обліку електроенергії від 02.09.2014р. використано 2877 кВт.год, тобто перевищення договірних величин споживання електроенергії за зазначений період становить 2577 кВт.год. Факт споживання електроенергії у вересні 2014р. у кількості 2877 кВт.год. підтверджується і не заперечується позивачем у наданих відповідачу документах , в звязку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2014року між сторонами було укладено договір про постачання електричної енергії № 343, відповідно до якого відповідач постачає на обєкти позивача електроенергію, а останній в свою чергу своєчасно проводить розрахунки за отриману електроенергію.

В пункті 2.1 Розділу 2 Договору, Сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією, затвердженими в установленому порядку.

На підставі п. 3.1 зазначених Правил, електроустановки споживачів мають бути забезпечені розрахунковими засобами обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію.

Згідно додатку №3.1 зазначеного договору, облік спожитої електричної енергії по об'єкту позивача - магазин, за адресою вул. Мірошніченка, буд. №2, с. Сміле, Роменського району здійснюється електричним лічильником №7299382, тип ЛТЕ 1.03Т.

Відповідно до п.1 додатку № 4 до договору № 343 , позивач зобов'язаний, 10 числа кожного місяця надавати філії "Роменський РЕМ", для виписки рахунку за фактично спожиту у розрахунковому періоді електричну енергію, дані показників вищезазначеного лічильника.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при звітуванні 10.09.2014р. розрахунковим відділом відповідача не прийнято Акт приймання-передавання електричної енергії з обсягом споживання електроенергії 0,3 тис. кВт , проте , з посилання на Акт проведення контрольного огляду розрахункових засобів обліку електроенергії від 02.09.2014р. , відповідачем виставлено позивачу рахунок на обсяг 2,877 тис.кВт з перевищення ліміту на 2,577 тис.кВт. Позивач стверджує, що Акт проведення контрольного огляду розрахункових засобів обліку електроенергії від 02.09.2014р. складений відповідачем з порушенням , інформація викладена в ньому не відповідає дійсності, тому просить суд визнати даний акт недійсним та стягнути з відповідача неправомірно нараховані суми за перевищення договірних величин споживання електричної енергії , понесені збитки та моральну шкоду.

Відповідач проти позовних вимог заперечує зазначаючи, що в акті зафіксовано показник лічильника позивача, який станом на 02.09.2015р. становив 023045. 10.09.2014р. позивачу ( споживачу) виписано рахунок № 80-4/18619 за спожиту у вересні активну електроенергію у кількості 2877 кВт. год. на суму 4142 ,45 грн. Зазначена сума , згідно виписки банку, позивачем оплачена 12.09.2014р., чим підтверджено про споживання позивачем 2877 кВт.год.

В додатку 2 до договору № 343 ( дата запису показів 10.10.2014р.) показ лічильника позивача 023045 , мається підпис споживача ОСОБА_1 та печатка, тобто позивачем підтверджено показник лічильника , який зафіксовано в акті № 2 від 02.09.2014р.

Відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживач забезпечує в установленому законом порядку безперешкодний доступ відповідальних представників енергопостачальника, підприємства, яке здійснює передачу енергії, до власних енергетичних установок для здійснення контролю за рівнем споживання енергії.

Згідно з п. 8.1.4. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року N 28, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на безперешкодний доступ (за пред'явленням службового посвідчення) до розрахункових засобів обліку електричної енергії, що встановлені на об'єктах споживачів, для візуального або автоматизованого зняття показів розрахункових засобів обліку.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

На підставі викладеного, враховуючи , що оскаржуваний акт оформлений представником філії Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» «Роменський РЕМ» про проведення контрольного огляду розрахункових засобів обліку електроенергії від 02.09.2014р. не є актом в розумінні ст. 20 Господарського кодексу України та за своїми ознаками до таких актів не належить, оскільки не є обовязковим до виконання, а є лише фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання Правил і не має характеру акта в розумінні статті 12 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє будь-які цивільні правовідносини, а є документом, що фіксує зміст виявленого порушення із посиланням на відповідні вихідні дані, необхідні та достатні для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків.

Крім того, суд не погоджується з твердженням позивача про відсутність з його боку факту порушення споживання електроенергії у вересні 2014р. у кількості 2877 кВт.год.

Оскільки, як зазначено вище, позивач погодився з цим, підтвердивши показник лічильна станом на 09.08.3014р. - 020177 ( додаток № 2 від 10.08.2014р. до договору № 343).Станом на 02.09.2014р. показники лічильника становили 023045 ( Акт проведення контрольного огляду розрахункових засобів обліку електроенергії від 02.09.2014р.).

10 вересня 2014 року відповідачем позивачу правомірно виписано рахунок №80-4/18619 за спожиту у вересні 2014 року активну електричну енергію в кількості 2877кВт год на суму 4142, 45 грн., які згідно виписки банку, оплачені позивачем 12.09.2014р., що свідчить про споживання 2877кВт.год. 77=2868кВт год. +9кВт.год втрати в електричній мережі споживача згідно додатку №10.1 до Договору =2877кВтгод).

Станом на 12 вересня 2014 року показники лічильника становили 023374 (Акт проведення контрольного огляду розрахункових засобів обліку електричної від 12.09.2014р.

10 жовтня 2014 року позивач і відповідач підписали та скріпили печатками додаток №2 до Договору № 343 показники лічильника 023045, які були зазначені в акті контрольного огляду 02.09.2014р.

Таким чином, за спірний період, (вересень 2014р) в процесу купівлі - продажу електричної енергії за показниками електричного лічильника №7299382, між позивачем та відповідачем відсутні розбіжності, щодо кількості спожитої електричної енергії та її оплати, що підтверджується матеріалами справи .

Враховуючи погодження сторонами договору № 343 кількості спожитої електричної енергії та її оплати у вересні 2014 року, відповідач належним чином виконав зобов'язання, передбачені даним договором при продажі електричної енергії, проте позивач допустив перевищення договірних величин споживання електричної енергії за період з 10.08.2014р. по 09.09.2014р. , оскільки відповідно до додатку №1 договору № 343 договірна величина споживання електричної енергії на поточний розрахунковий період, а саме на період з 10 серпня 2014р. по 9 вересня 2014р. для позивача становила 300 кВт.год, електроенергії , проте позивачем підтверджено та використано 2877 кВт за період з 10.08.2014р. по 09.09.2014р.

Таким чином, перевищення договірних величин споживання електричної енергії за період з 10 серпня 2014року по 9 вересня 2014р. становить 2577кВт.год. електроенергії на суму 3092,14 грн.

Відповідно до пункту 7 додатку №4 договору № 343 сторони узгодили, що при потребі Споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися письмово до постачальника із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії. Звернення щодо необхідності коригування у вересні 2014 року договірної величини споживання електричної енергії на адресу філії "Роменський РЕМ" ПАТ "Сумиобленерго" від позивача не надходило.

Споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами шостою і сьомою статті 26 Закону України "Про електроенергетику", (п. 13 постанови КМУ №441 від 24.03.1999р. із змінами згідно постанови КМУ №473 від 16.06.05р,), а саме споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Розрахунки за договором енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до Закону (п.6 ст. 276 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 26 Закону України "Про електроенергетику", п.7 додатку №4 до Договору, п.4.2.2 Договору, для сплати за двократну вартість різниці між фактично спожитої і договірної величини відповідачу за вересень 2014 року позивачу був виставлений рахунок № 80-4/18726 від 11.09.14 на суму 3092, 14 грн. який згідно виписки банку, був оплачений позивачем 12 грудня 2014 року.

Таким чином, кошти в розмірі 3092, 14 грн. нараховані відповідачем позивачу за перевищення договірних величин споживання електроенергії на підставі чинного законодавства України , а саме ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", п. 13 постанови Кабінету Міністрів України №473 від 16.06.05, п.4.2.2 Договору, суд вважає обґрунтованими , правомірними.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як свідчать матеріали справи, а саме надані відповідачем докази, в зв'язку з не виконанням споживачем зобов'язань по Договору, а саме своєчасної оплати 3092,14грн. за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, на адресу позивача відповідачем було надіслано 15.10.14 за №80-26/3401 попередження про припинення 30 жовтня 2014 року постачання електричної енергії по об'єкту магазин, яке отримане позивачем 21.10.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

30 жовтня 2014 року, інспектором філії "Роменський РЕМ" в присутності керівника позивача - ОСОБА_1, були виконані заходи з відключення магазину від електричних мереж за наявну заборгованість в сумі 3092,14грн., про що складений акт відключення від 30 жовтня 2014 року за підписом директора позивача.

10 грудня 2014 року позивач звернулось до філії "Роменський РЕМ" із заявою б/н про підключення об'єкту споживача за адресою, с. Сміле, вул. Мірошніченка, буд. №2 до електричних мереж . На підставі отриманої заяви, між ПАТ "Сумиобленерго" та позивачем 15 грудня 2014 року був укладений договір №792 про надання послуг, предметом, якого є включення абонента з 3-фазним обліком за адресою с. Сміле, вул. Мірошниченка, буд. №2. Згідно п.4.1 договору, вартість послуг складає 969,54грн. На підставі даного договору, позивачу (замовнику) надано рахунок на суму 969,54грн. та після оплати і виконання послуг з підключення, а саме 17 грудня 2014 року був складений акт виконаних робіт. №792, в якому зазначено, що роботи виконані якісно й у повному обсязі. Сторони претензій одна до одної не мають, в зв'язку з чим, зобов'язання по договору про надання послуг виконані відповідачем у повному обсязі, належним чином, а тому суд вважає відсутні правові підстави у стягненні з відповідача 969,54грн. за надання послуг з відключення та підключення магазину.

Вимога позивача про відшкодування йому збитків в розмірі 36000 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн. в звязку з незаконними діями посадових осіб відповідача суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Загальні положення щодо підстав відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Стягнення збитків можливе у разі наявності договірних відносин і неналежного виконання договірних зобов'язань. У свою чергу відшкодування шкоди є належним способом захисту в разі здійснення позадоговірного цивільного правопорушення, наприклад, позаоблікового використання електричної енергії.

Із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахування відповідачем плати за перевищення позивачем договірних величин споживання електроенергії.

.Позивач не довів суду як сам факт заподіяння йому саме збитків та моральної шкоди, так і, відповідно розмір моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до вимог статі 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Елімс продукти МВМ» - відмовити.

Повне рішення складено 03.09.2015р.

Суддя В.М. Моїсеєнко