ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р. Справа № 911/2540/15

за позовом прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Гостомельської селищної ради Київської області

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Фірма Базальт

про стягнення 794 048,89грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від прокурора Галась О.М. (службове посвідчення №531869);

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №39 від 30.01.2015);

від відповідача ОСОБА_3 (керівник), ОСОБА_4 (довіреність №66/3 від 07/07.2015)

СУТЬ СПОРУ: прокурор м. Ірпеня Київської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Гостомельської селищної ради Київської області звернувся до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Фірма Базальт (далі ПП Фірма Базальт) про стягнення 794 048,89грн збитків у вигляді упущеної вигоди.

В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається на ухилення відповідача від укладання договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель щодо укладення якого на адресу відповідача надсилався лист разом з проектом договору. При цьому, відповідні дії відповідача призвели до недоотримання Гостомельською селищною радою 794 048,89грн.

Наявність підстав для представництва інтересів держави мотивовано прокурором ст.121 Конституції України, ст.361 Закону України Про прокуратуру (а.с. 2-7).

Гостомельська селищна рада письмових пояснень по суті заявлених вимог не надала.

Відповідач у справі ПП Фірма Базальт у відзиві просить суд у задоволенні позову прокурора відмовити у повному обсязі. Відхиляючи заявлені вимоги, відповідач вказує на те, що Гостомельська селищна рада не є субєктом господарювання і її діяльність не направлена на отримання прибутку, у звязку з чим вона не може заявляти вимог про стягнення неодержаного прибутку (втраченої вигоди). Також, відповідач вказує, що неодноразово звертався до позивача з проханням укласти договір пайової участі та визначити розмір пайової участі у договорі, однак, сторонами така умова договору не погоджена (а.с.118-121).

В судовому засіданні 14.08.2015 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 27.08.2015, а 27.08.2015 до 02.09.2015.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 Інспекцією ДАБК у Київській області за №84 зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями магазинів продуктових та промислових товарів та офісних приміщень в смт. Гостомель по вул. Леніна. 73 (І черга будівництва, буд. №1, секція №1); обєкт 3 категорії складності (а.с.26-32).

11.02.2014 відповідач ПП «Фірма «Базальт» звернувся з заявою щодо укладення договору про залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури, що здаються в експлуатацію на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель щодо обєкта будівництва перша черга житлового комплексу по вул.Леніна, 73в та погодження відповідної адреси (а.с.12).

05.03.2014 позивач у справі Гостомельська селищна рада, розглянувши заяву відповідача на сесії 20.02.2012, з листом за вих.№473, який отримано керівником відповідача, надала відповідачу проект договору, запропонувала підписати його та надати відповідний договір (а.с.14).

12.05.2014 за вих.№1119 Гостомельська селищна рада, зважаючи на відсутність згоди відповідача з розрахунком суми пайової участі у розвитку інфраструктури селища Гостомель, запропонувала відповідачу надати ряд документів для розгляду їх на засіданні профільної комісії. Копія листа отримана керівником відповідача 13.05.2014 (а.с.13).

28.05.2014 за вих.№1338 Гостомельська селищна рада повідомила відповідача про визначений розмір пайового внеску та запропонувала підписати договір, проект якого додається до відповідного звернення. Копія вказаного листа отримана відповідачем в особі керівника (а.с.16).

Листом від 03.07.2014 за вих.№37, відповідач повідомив про те, що має намір завершити будівництва багатоквартирного житлового будинку у першому кварталі 2016 року та просило визначити розмір пайової участі у розвитку інфраструктури смт. Гостомель та укласти відповідний договір, а також зобовязувалось сплатити відповідні кошти до прийняття в експлуатацію багатоквартирного будинку у кількості 178 квартир з вбудованими нежилими приміщеннями №73 В по вул. Леніна в смт. Гостомель (а.с.24-25).

Як вбачається з наданого відповідачем витягу з протоколу засідання 45 сесії Гостомельської селищної ради VI скликання від 31.07.2014 (а.с.157) «Про розгляд листа ПП «Фірма «Базальт» щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища, радою прийнято рішення про зобовязання відповідача - ПП «Фірма «Базальт» укласти договір про залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель у сумі 794 048,89грн (розраховану по опосередкованій вартості).

Разом з тим, відповідний договір сторонами не укладено.

Ухилення відповідача від укладення відповідного договору, як зазначив прокурор у поданому позові порушує інтереси держави та негативно впливає на повноту та своєчасність формування цільового фонду місцевого бюджету селища Гостомель.

Предметом спору у даній справі є обовязок відповідача відшкодувати позивачу збитки, у вигляді упущеної вигоди, заподіяні ухиленням від укладення договору про пайову участь замовника, залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури, що здаються в експлуатацію. При цьому, розмір відповідних збитків визначено рівним розміру пайової участі, визначеним рішенням Гостомельської селищної ради.

Суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 24.05.2012 №426-18-VI, з метою належного утримання та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель, затверджено Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель (далі - Положення) (а.с.17), на яке у т.ч. посилається прокурор, звертаючись до суду з даним позовом.

Однак, таке рішення ради від 24.05.2012 №426-18-VI, яким затверджено положення не може бути прийнято судом до уваги з наступних підстав.

Як встановлено ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти, зокрема, рад, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Отже, рішення рад є обовязковими для виконання на відповідній території.

В силу ч. 1 ст.59 Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. При цьому, як визначено ч.5 цієї норми (у редакції, чинній на момент прийняття відповідного рішення), рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію. Також, ч.11 цієї норми зобовязує доводити акти органів місцевого самоврядування, яким є і рада, до відома населення. Окрім того, ч.12 Закону, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Як визначено ч.1 ст.1 Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

При цьому, регуляторним органом, за змістом відповідної норми, є, у т.ч. орган місцевого самоврядування, тобто і позивач у тому числі.

Частиною 5 ст.12 Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, визначено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Отже, у разі відсутності у Гостомельської міської ради друкованого засобу масової інформації, про що повідомив представник позивача в судовому засіданні, вона мала опублікувати своє рішення у місцевих друкованих засобах масової інформації.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи, рішення від 24.05.2012 №426-18-VI, яким затверджено відповідне Положення, оприлюднено лише на сайті селища Гостомель; доказів опублікування його у друкованих засобах масової інформації не надано.

Таким чином, позивачем не дотримано порядку оприлюднення відповідного рішення. Між тим, ч.5 ст.59 Закону, відповідний акт мав набрати чинності з дня його офіційного оприлюднення, порядок здійснення якого, як визначено ч.12 цієї норми, вібувається згідно вказаних норм Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», ч.5 ст.12 якого зобовязує оприлюднювати такі рішення у друкованих засобах масової інформації. Зважаючи на те, що рішення ради, яким затверджено Положення, не оприлюднено у визначеному чинним законодавством порядку його не можна вважати таким, що набрало чинності, тому відповідне Положення не може бути застосовано судом.

Між тим, відносини сторін щодо залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», норми якого розповсюджують свою дію на відносини сторін.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Отже, Закон покладає на замовника будівництва обовязок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. При цьому, виключення із зазначеного правила, які визначені ч.4 відповідної норми, не розповсюджують свою дію на відповідача у справі.

Як визначено ч.3 ст.40 Закону, пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно ч. 5 вказаної статті, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Отже, розмір пайової участі визначається у договорі, як вказано у ч.5 ст.40 Закону, саме органом місцевого самоврядування і такий розмір не може встановлюватись за домовленістю сторін, а вказується у договорі у відповідності з встановленим органом місцевого самоврядування розміром.

При цьому, розмір пайового внеску, як встановлено під час вирішення спору у даній справі, визначено відповідачу у сумі 794 048,89грн рішенням Гостомельської селищної ради, яке прийнято, як вбачається з протоколу засідання 45 сесії Гостомельської селищної ради VI скликання, 31.07.2014 та доведено до відома відповідача, що підтверджується тим, що саме відповідачем надати виписка з такого рішення (а.с.166,156-157).

Як вбачається з виписки з відповідного рішення, ПП «Фірма «Базальт» зобовязано укласти договір про залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель у сумі 794 048,89грн, розрахований по опосередкованій вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування, до яких входить і Гостомельська селищна рада, визначені, зокрема, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон).

Так, в силу ст.5 Закону, до системи місцевого самоврядування входить селищна рада.

Згідно ч.1 ст.10 Закону, сільська рада є органами місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Повноваження органу місцевого самоврядування встановлювати розмір пайової участі замовника визначені ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», отже, відповідне рішення прийнято Гостомельською селищною радою у межах повноважень, якими вона наділена.

В силу ч. 1 ст.59 Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. При цьому, згідно ч.10 Закону, акти органів місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналогічний, визначеному ч.10 ст.59 Закону, спосіб захисту цивільних прав та інтересів встановлений і ст.16 ЦК України, відповідно до якої способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Отже, у випадку, якщо відповідач вважає, що відповідне рішення не відповідає чинному законодавству, зокрема, прийнято без врахування обмежень граничного розміру пайової участі, визначених ч.6 ст.40 Закону України «Про регулюванні містобудівної діяльності», положень ч.5 ст.30 Закону або іншим нормам, він не був позбавлений права оскаржити відповідне рішення у встановленому порядку.

Таким чином, рішенням 45 сесії Гостомельської селищної ради VI скликання від 31.07.2014, яке у відповідній частині на даний час не визнано незаконним, відповідача зобовязано укласти договір про залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селище Гостомель у сумі 794 048,89грн.

Суд позбавлений можливості надавати оцінку такому рішенню та не застосовувати його, у випадку його невідповідності чинному законодавству та порушення прав відповідача.

Так, в силу ч.2 ст.4 ГПК України, господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України. Разом з тим, у відповідній нормі йде мова про акти нормативного характеру (підзаконні нормативні акти), які разом із Конституцією та Законами створюють законодавство, яке застосовує суд, що вбачається також із назви відповідної норми: «Законодавство, яке застосовується при вирішення господарських спорів». Між тим, рішення позивача від 31.07.2014 щодо визначення розміру пайової участі відповідача є ненормативним актом, оскільки розповсюджує свою дію виключно на відповідача і є підставою для виникнення у нього певних обовязків.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Як визначено у п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Конституційний Суд України розяснив, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). При цьому, у формі рішень, рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. При цьому, ненормативні акти, як вказано у такому рішенні Конституційного Суду України, передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Вказане рішення Гостомельської міської ради щодо зобовязання укласти договір відповідачем не виконано.

Таким чином відповідач набув обовязку укласти договір про залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель, проте, відповідного обовязку відповідачем не виконано.

Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Як визначено ч.9 ст.40 Закону, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

В силу ч.1 ст.39 Закону (у редакції, чинній станом на 19.12.2013 дата реєстрації декларації), датою прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Декларація про готовність обєкта 3 категорії складності, розташованого в смт. Гостомель по вул. Леніна, 73 (1 черга будівництва, будинок 1, секція 1), замовником якого є відповідач, зареєстрована 19.12.2013 (а.с.26-32).

Між тим, з заявою про укладення договору відповідач звернувся лише 11.02.2014 (а.с.12), тобто після прийняття відповідного обєкта в експлуатацію та у подальшому не підписав проект договору, вручений його керівнику, про що свідчать матеріали справи. Зважаючи на положення ч.9 ст.40 Закону, щодо укладення договору до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію, відповідний договір сторонами вже не може бути укладений, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства такий договір мав бути укладений до відповідної події, що позбавило позивача отримати до бюджету відповідної ради доходи від залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури, які мали б надійти у випадку укладення договору у розмірі, визначеному радою як розмір пайової участі, як встановлено ч.5 ст.40 Закону.

Як визначено ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому відповідно до ч. 2 вказаної статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З урахуванням зазначеного, заявлені у даній справі вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають покладенню на відповідача у розмірі 15880,98грн. При цьому, суд виходив з розміру судового збору, встановленого на день подання позовної заяви до суду, зважаючи на те, що, в силу ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», такий збір сплачується за подання до суду позовної заяви, а відповідна дія вчинена 16.06.2015 (позовна заява здана для відправлення відділенню звязку № 5 м. Ірпень).

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Фірма Базальт в доход місцевого бюджету селища Гостомель 794 048,89грн збитків.

3.Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Фірма Базальт в доход Державного бюджету України 15 880,98грн судового збору.

4.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.09.2015

Суддя Ейвазова А.Р.