ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2015 р. Справа № 914/610/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів Л.С. Данко

Я. О. Юрченка

при секретарі судового засідання Кіт М.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, б/н від 05.08.2015

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.07.2015

у справі № 914/610/15

за позовом: ОСОБА_2, с. Зубра Пустомитівського району Львівської області

до відповідача: Фермерського господарства «Любомир-МГ», с.Новосільці Жидачівського району Львівської області

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3, м.Львів

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, м.Львів

про стягнення належної частки у складеному капіталі ФГ «Любомир-МГ»

за участю представників :

позивача - не з'явився ;

відповідача - Рудницький О.І.( довіреністьвід 04.03. 2015);

третьої особи-1 - ОСОБА_6 ( угода про надання правової допомоги від 24.03.2015);

третьої особи -2 - не з'явився

Апеляційна скарга прийнята до провадження 17.08.2015 колегією суддів у складі: головуючого - судді Хабіб М.І., суддів Зварич О.В., Юрченка Я.О.

У зв'язку з перебуванням судді Зварич О.В. у відпустці розпорядженням в.о. голови суду від 01.09.2015 до складу колегії суддів замість судді Зварич О.В. введено суддю Данко Л.С.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Фермерського господарства «Любомир-МГ» (далі- ФГ «Любомир -МГ») про стягнення належної йому частки у складеному капіталі ФГ «Любомир-МГ».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що він є одним із 3-х засновників ФГ «Любомир-МГ», яке створене та зареєстроване у 2005 році. Статутний капітал господарства становить - 0,00грн, частки засновків також становлять -0,00грн, однак засновники вносили готівкові кошти на розвиток господарства і згідно з рішеннями загальних зборів частки засновників у складеному капіталі є рівними. 06.06.2014 представник позивача ОСОБА_7 подав від імені позивача заяву про його вихід з числа учасників ФГ «Любомир-МГ» та виплату частки, однак господарство не виплатило належну йому частку у складеному капіталі. Посилаючись на ст.ст. 8,148 ЦК України,. ст. 20 ЗУ «Про фермерське господарство», ст.54ЗУ « Про господарські товариства», п.3.8.11 Статуту позивач вважає, що до спірних правовідносин належить застосувати аналогію закону та просить задоволити позов. При цьому розмір частки, на думку позивача, має визначити суд після вчинення відповідних процесуальних дій.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.07.2015 у справі № 914/610/15 (колегія суддів у складі: головуючого - судді Матвіїва Р.І, суддів Кітаєвої С.Б., Петрашка М.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване положеннями ч. 2, 3 ст. 238 ЦК України, ч. 3 ст. 29 ЗУ

«Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», ст. 75 ЗУ « Про нотаріат».

При відмові в задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що право участі у господарсві є особистим немайновим правом і не може передаватися іншій особі. Заява про намір вийти з числа учасників господарства подана не особисто позивачем, а його представником. Проте представник не вправі від імені члена господарства звернутися із заявою про вихід з господарства. Крім того місцевий господарський суд зазначив, що із заяви ОСОБА_7 від 06.06.2014 вбачається лише намір його довірителя (ОСОБА_2) вийти з господарства, після якого має слідувати відповідна дія члена господарства, тобто має бути подана заява про вихід із ФГ, однак докази подання тако заяви відсутні.Відтак суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є передчасними та про відмову в позові.

Позивач не погодився з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 09.07.2015 у справі № 914/610/15, прийняти нове, яким задоволити позов повністю.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що право на вихід з господарства не може бути реалізоване через представника. Крім того зазначає, що право на вихід з фермерського господарства і одержання належної йому частки в складеному капіталі господарства є його корпоративним правом, реалізація якого можлива через представника.

Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив подане ним клопотання про призначення судової експертизи для визначення балансової вартості основних засобів.

В судове засідання представники скаржника та третьої особи-2 не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду спору.

Представники відповідача та третьої особи-1 заперечили проти доводів скаржника, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний суд встановив наступне.

Згідно з п.3.2. статуту фермерського господарства «Любомир- МГ», зареєстрованого 08.11.2005 Реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області, засновниками (членами) господарства є родичі по низхідній лінії: ОСОБА_3, та його брати ОСОБА_4 і ОСОБА_2

Пунктом 3.3. статуту встановлено, що члени господарства є власниками майна господарства, що належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках.

Разом з тим, відповідно до пункту 7.1.1. статуту господарство є власником майна, переданого йому членами господарства у власність як вклад до складеного капіталу. При цьому розмір складеного капіталу та розмір часток членів господарства статутом не визначений.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданого станом на 23.04.2015, розмір статутного капіталу (або складеного капіталу) ФГ «Любомир- МГ» становить 0.00 грн, розмір внеску до складеного капіталу кожного із засновників становить також 0.00 грн.

Уповноважений представник позивача - ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності від 30.04.2014 № 370, подав загальним зборам ФГ«Любомир- МГ» від імені позивача нотаріально посвідчену заяву від 06.06.2014, зареєстровану в реєстрі за № 495, про те, що його довіритель ОСОБА_2 виявив намір вийти зі складу членів (засновників) ФГ «Любомир- МГ». В заяві також вказано про виділення в натурі належної йому частки в майні господарства.

Як вбачається з матеріалів справи, господарство не провело розрахунків з позивачем у зв'язку із поданням його представником заяви про намір позивача вийти із членів (засновників) господарства.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 21 ГПК встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 ГПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Зміст корпоративних прав та корпоративних відносин визначений ст. 167 Господарського кодексу України.

Так, згідно з частиною 1 названої статті корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав( частина 3 ст. 167 ГК України).

Як зазначено у пункті 2 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 28.10.2008 №13 до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК України.

В силу 113 ЦК України, ст.80 ГК України, ст. 1 ЗУ «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Фермерське господарство згідно із ст.1 ЗУ «Про фермерське господарство» є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства( ст. 3 цього Закону).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є членом ( засновником) Фермерського господарства «Любомир - МГ», яке створене родичами з метою здійснення підприємницької діяльності, воно не має статутного (складеного) капіталу, поділеного між учасниками, та не є господарським товариством у розмінні закону.

У п. 3 названої вище постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 28.10.2008 №13 вказано, що не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа. При цьому норма пункту 4 частини першої статті 12 ГПК в силу її імперативного характеру не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов'язаних із діяльністю інших суб'єктів господарювання.

З огляду на те, що позивачем є фізична особа, а відповідач не є господарським товариством, апеляційний суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, відтак не бере до уваги доводів скаржника.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції при розгляді спору не дослідив та не встановив чи є відповідач (ФГ «Любомир- МГ») господарським товариством та чи є даний спір корпоративним спором в розумінні закону, відтак чи підлягає даний спір розгляду в порядку господарського судочинства відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, внаслідок чого розглянув спір, який не підвідомчий господарським судам.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 104 ГПК України встановлені підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, якими є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо, зокрема, рішення прийнято господарським судом з порушенням правил предметної або територіальної підсудності, крім випадків, передбачених у частині третій статті 17 цього Кодексу.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм процесуального права суд першої інстанції прийняв до розгляду та помилково розглянув з винесенням рішення спір, який не підлягав розгляду в порядку господарського судочинства. Відтак рішення місцевого суду належить скасувати, провадження у справі припинити на підставі п.1 ч.1.ст. 80 ГПК.

Судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись п.4 ч.1,ст.12, 49, п. 1 ч.1 ст. 80, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу задоволити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 09.07.2015 у справі № 914/610/15 скасувати, провадження у справі припинити.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 02.09.2015

Головуючий-суддя М.І. Хабіб

суддя Л.С. Данко

суддя Я.О. Юрченко