УХВАЛА

про вжиття заходів до забезпечення позову

25.08.2015Справа № 910/21789/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп"
доПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
провизнання відсутнім права на звернення стягнення на предмет застави
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

не викликалися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді господарського суду міста Києва перебуває справа №910/21789/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання відсутнім права на звернення стягнення на предмет застави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем вчиняються дії щодо звернення стягнення на предмет застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 з порушенням визначених чинним законодавством України підстав і порядку вчинення таких дій, у зв'язку з чим позивач просить визнати відсутнім у відповідача право на звернення стягнення на спірний предмет застави.

25.08.2015 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про вжиття заходів до забезпечення позову за змістом якої останній просить: заборонити Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" та/або іншим особам, права яким можуть бути передані, відступлені або будь-яким іншим способом відчужені Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", вчиняти дії - звертати в позасудовому порядку стягнення на предмет застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013; заборонити будь-яким особам перешкоджати Товариству з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" вільно користуватись, розпоряджатись та володіти майном, яке є предметом застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про необхідність її часткового задоволення з огляду на наступне.

Подана заява мотивована тим, що за час вирішення даного спору на предмет застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 може бути незаконним чином звернено стягнення, що унеможливить у випадку задоволення позову досягнення мети звернення з ним, а саме: захисту порушених прав і інтересів, пов'язаних з володінням відповідним майном.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначено в п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору у даній справі є наявність чи відсутність підстав для визнання відсутнім у заставодержателя (відповідача) за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 права на звернення стягнення на предмет застави за таким правочином.

При цьому, підставою звернення з даним позовом до суду став саме той факт, що відповідачем всупереч визначеному в Законі України "Про заставу" та положеннях п. 5.3 спірного договору порядку звернення стягнення на заставне майно, який полягає в обов'язковому попередньому повідомленні в т.ч. заставодавця про існування підстав для звернення стягнення, вчинено дії, спрямовані на звернення стягнення на спірне майно без будь-яких повідомлень інших учасників відповідних відносин (боржника та заставодавця) шляхом набуття спірного майна у свою власність.

Тобто, відповідачем здійснено спробу фактичного заволодіння майном позивача з порушенням погодженого сторонами п. 5.3 договору застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 та визначеного Законом України "Про заставу" порядку, за відсутності попереднього повідомлення боржника та заставодавця про існування простроченої заборгованості за кредитним договором, що в свою чергу унеможливлює навіть фактичне встановлення правомірності відповідних вимог банку.

В той же час, як п. 5.3 договору застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013, так і кредитні відносини між боржником та банком на час вирішення даного спору є чинними, що надає можливість останньому в будь-який момент в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет застави вчинити дії щодо набуття права власності на нього чи відчужити його іншим особам від свого іменні.

Зазначене свідчить про існування обґрунтованих припущень про можливе подальше вчинення відповідачем дій, які унеможливлять досягнення мети звернення з даним позовом до суду позивача - захисту порушених прав і інтересів, пов'язаних з володінням належним позивачу майном, обраним ним способом, а навпаки, зумовлять (у випадку задоволення позову) виникнення необхідності у подальших зверненнях до судів для відновлення своїх порушених прав і інтересів відносно предмету застави, адже встановлення судом відсутності права у відповідача на звернення стягнення на предмет застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 свідчитиме про незаконність можливих дії банку щодо звернення стягнення на таке майно під час вирішення даного спору.

Крім того, позивач вказує на те, що станом на сьогоднішній день третіми особами вчиняються дії щодо отримання у власність від позивача права вимоги в т.ч. за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013, а наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень України судові рішення підтверджують випадки відступлення відповідачем своїх прав та обов'язків за кредитним та забезпечувальними правочинами на користь інших осіб.

Тобто, за час вирішення даного спору існує ймовірність відступлення відповідачем своїх прав за спірним договором на користь інших осіб, що фактично може створити перешкоди у реалізації позивачем належних йому прав власності на предмет застави без його відома, адже може бути вчинено звернення стягнення на спірний предмет застави іншою особою за час вирішення спору про встановлення існування чи відсутності права заставодержателя на звернення стягнення на таке майно.

З огляду на викладене, з метою запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, а також враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може фактично унеможливити захист порушених прав і обов'язків в обраний позивачем при зверненні з даним позовом до суду спосіб, суд вважає заяву позивача про забезпечення позову в частині заборони відповідачу та іншим особам, права яким можуть бути передані, відступлені або будь-яким іншим способом відчужені Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", звертати в позасудовому порядку стягнення на предмет застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 та перешкоджати Товариству з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" вільно користуватись, розпоряджатись та володіти майном, яке є предметом застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Аналогічний висновок щодо існування необхідності у вжитті тотожних заходів до забезпечення позову при вирішення аналогічного спору (одна з позовних вимог про визнання відсутнім права звертати стягнення) міститься в постанові Вищого господарського суду України від 15.05.2013 у справі №905/1032/13-г.

Стосовно вимоги позивача про заборону будь-яким особам звертати в позасудовому порядку стягнення на предмет застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 та перешкоджати Товариству з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" вільно користуватись, розпоряджатись та володіти майном, яке є предметом застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013, слід зазначити, що доказів на підтвердження існування фактів вчинення відповідних перешкод іншими особам позивачем не надано, а відтак, такі заходи до забезпечення позову є передчасними та задоволенню не підлягають.

За змістом п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" та іншим особам, права за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 яким можуть бути передані, відступлені або будь-яким іншим способом відчужені Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", звертати в позасудовому порядку стягнення на предмет застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 та перешкоджати Товариству з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" вільно користуватись, розпоряджатись та володіти майном, яке є предметом застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013.

В іншій частині заяви про вжиття заходів до забезпечення позову необхідно відмовити з викладених підстав.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити частково.

2. Заборонити Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код: 34047020) та/або іншим особам, права за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 яким передані, відступлені або будь-яким іншим способом відчужені Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", звертати в позасудовому порядку стягнення на предмет застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013 та перешкоджати Товариству з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" вільно користуватись, розпоряджатись та володіти майном, яке є предметом застави за договором застави №НКЛ-2019631/S3 від 24.10.2013.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

4. Ухвала про вжиття заходів до забезпечення позову набирає законної сили з 25.08.2015, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 25.08.2016.

5. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Дженерал Авто Груп" (01004, м. Київ, вул. Червоноармійськаа, 15/2; ідентифікаційний код 32160371).

6. Боржником за даною ухвалою є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код: 34047020).

Суддя В.П. Босий