РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2015Справа №910/15245/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ»

до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва

про стягнення 178 627,90 грн.

Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -Лелюх Л.П. дов. №б/н від 01.08.2015р.
від відповідача -не з'явилися

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва про стягнення з останнього заборгованості за Договором №ДСВ-1/05 від 12.05.2014 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів у розмірі 178 627,90 грн., з яких 114 213,60 грн. - основного боргу, 3 332,53 грн. - 3% річних, 61 081,77 грн. - інфляційних втрат, крім того просив судові витрати у розмірі 3 573,00 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.05.2014 між сторонами було укладено Договір №ДСВ-1/05 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів. Всупереч умовам вищевказаного Договору відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання щодо оплати робіт позивача, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 114 213,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2015 порушено провадження у справі №910/15245/15 та призначено розгляд справи на 27.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 розгляд справи №910/15245/15 відкладено на 03.08.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судове засідання 03.08.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судове засідання 03.08.2015 не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/15245/15 від 18.06.2015 не виконали, заяв та клопотань не подавали.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/15245/15.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03.08.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2014 між Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ» (далі - Підрядник, Позивач) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - Замовник, Відповідач) укладено Договір №ДСВ-1/05 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Підрядник зобов'язується виконати відновлювальні роботи з ремонту ліфтів, а Замовник - прийняти і оплатити вартість робіт у порядку та на умовах передбачених даним Договором.

Згідно з п. 1.4. Договору термін виконання робіт, в залежності від їх складності, складає не більш як один-два місяці з дня погодження договірної ціни та кошторису по контрактному об'єкту. Термін виконання робіт може бути змінено як у меншу, так і в більшу сторону за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що загальна вартість робіт за даним Договором складається із вартості робіт по кожному окремому об'єкту згідно кошторисної документації та становить 114 213,60 грн. (сто чотирнадцять тися двісті тринадцять грн.. 60 коп.) у тому числі ПДВ-20% - 19 035,61 грн.

Оплата робіт здійснюється за фактично виконані роботи на підставі актів виконаних робіт (форма КБ-2в). Термін перевірки Замовником наданої форми актів - 3 робочих дні (п. 2.2. Договору).

Приписами п. 2.7. Договору встановлено, що розрахунок за виконані роботи Замовником проводиться протягом 10 банківських днів після прийняття робіт та підписання і скріплення печатками сторін Актів виконаних робіт.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014, а в частині оплати - до повного виконання Замовником своїх зобов'язань за цим Договором (п. 9.1. Договору).

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку Позивача, виконанням Відповідачем зобов'язання з оплати виконаних робіт згідно умов укладеного Договору, у зв'язку з чим Позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 114 213,60 грн.

Судом встановлено, що укладені між сторонами Договори за своєю правовою природою є Договорами підряду, а відтак правовідносини сторін регулюються Главою 61 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказані Договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2 ст. 837 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем були виконані роботи за укладеним Договором за травень 2014 на загальну суму 114 213,60 грн., що підтверджується Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати від 30.05.2014 та підписаними без заперечень представниками сторін та скріпленими печатками підприємств Актами приймання будівельних робіт від 30.05.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України, п. 2.7. Договору розрахунок за виконані роботи Замовником проводиться протягом 10 банківських днів після прийняття робіт та підписання і скріплення печатками сторін Актів виконаних робіт.

Таким чином, після спливу указаного п. 2.7. Договору строку розрахунку за виконані роботи Замовник вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Позивача, на підставі Договору, за виконані роботи суми заборгованості у розмірі 114 213,60 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача суми основної заборгованості у розмірі 114 213,60 грн. за виконані роботи є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню судом.

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання з оплати виконаних робіт 3 332,53 грн. - 3% річних, 61 081,77 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" №01-8/344 від 11.04.2005 з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено, що Відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку з перерахування коштів не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії останнього є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 4.1. вищенаведеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 за №14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом, дії Відповідача, який прострочив виконання спірного грошового зобов'язання, є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів Позивача відповідно до норм статті 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку 3% річних, суд приходить до висновку, що указана сума у розмірі 3 332,53 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню судом.

З приводу стягнення 61 081,77 грн. інфляційних втрат, то за розрахунком суду інфляційні втрати за вказаний Позивачем період становлять 64 938,27 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Оскільки відповідного клопотання у матеріалах справи немає, господарський суд не вправі виходити за межі заявлених вимог, а саме: стягувати понад указану Позивачем суму інфляційних втрат у розмірі 61 081,77 грн.

Звідси, вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 61 081,77 грн. за порушення строків виконання грошового зобов'язання підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ» стосовно стягнення з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва є законними та обґрунтованими щодо стягнення 3 332,53 грн. - 3% річних, 61 081,77 грн. - інфляційних втрат, були доведеними Позивачем належними та допустимими доказами, а тому є такими, що підлягають задоволенню судом.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт невиконання зобов'язання за Договором належним чином доведений, документально обґрунтований, Відповідачем не спростований.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заявлені до нього вимоги не спростував, доказів погашення заборгованості за виконані роботи та/або наявності об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань суду не надав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення заборгованості з Відповідача за Договором №ДСВ-1/05 від 12.05.2014 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів є законними, обґрунтованими та такими, що задовольняються судом у повному обсязі: в частині стягнення 178 627,90 грн., з яких 114 213,60 грн. - основного боргу, 3 332,53 грн. - 3% річних, 61 081,77 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (02217, м. Київ, вул. Закревського, буд. 15; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ» (04073, м. Київ, пров. Куренівський, буд. 17, літ «Ш»; ) заборгованість за Договором №ДСВ-1/05 від 12.05.2014 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів у розмірі 178 627,90 грн., з яких 114 213,60 грн. - основного боргу, 3 332,53 грн. - 3% річних, 61 081,77 грн. - інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 573,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5. Дата складання повного тексту рішення 07.08.2015.

Cуддя А.В.Яковенко