КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа№ 925/1058/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Зеленіна В.О.

при секретарі Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Саранюк В.М,

від відповідача: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Ватутінського комунального підприємства теплових мереж

на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.07.2015р.

у справі №910/1058/15(суддя Скиба Г.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Ватутінського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення 28 136,97 грн. пені, 3% річних та інфляційних

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Ватутінського комунального підприємства теплових мереж про стягнення з останнього пені у розмірі 14 867,99 грн., 3% річних у розмірі 3 431,08 грн., інфляційні витрати у розмірі 9 837,90 грн., а також про стягнення з відповідача судового збору.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.07.2015р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволені частково, стягнуто з Ватутінського комунального підприємства теплових мереж на користь позивача 7 434,00 грн. пені, 3 431,08 грн. 3% річних, 9 837,90 грн. інфляційних збитків, 1 827,00 грн. судового збору, в решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Ватутінське комунальне підприємство теплових мереж звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області у справі №925/1058/15 від 09.07.2015р. та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права. На думку скаржника, у зв'язку з відсутністю в нього перед позивачем основного боргу, пеня, штрафні санкції та фінансові санкції згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 14.05.2015р. підлягають списанню і не можуть бути стягнуті судом у примусовому порядку.

Позивач не скористався правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, та не надав до матеріалів справи письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Також апеляційну скаргу подано Публічним акціонерним товариством «Національна компанія «Нафтогаз України», за якою скаржник просить апеляційний суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 09.07.2015р. у справі №925/1058/15 в частині відмови у стягненні 7 433,99 грн. нарахованої позивачем пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача частини пені в сумі 7 433,99 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Позивач вважає, що господарським судом було неправильно застосовано ст. 83 ГПК України, ст.ст. 551, 549 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України. Також, як зазначає позивач, місцевий суд при винесенні рішення не врахував особливі обставини щодо діяльності позивача.

Відповідач не скористався правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, та не надав до матеріалів справи письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015р. колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О. було прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та апеляційну скаргу Ватутінського комунального підприємства теплових мереж, призначено їх до розгляду на 31.08.2015р.

В судове засідання 31.08.2015р. представник відповідача не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від представника відповідача до суду не надходило.

Судова колегія апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності в судовому засіданні представника відповідача. При цьому також враховано, що ухвалою про призначення справи до розгляду явка представників сторін не визнавалась обов'язковою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

18 жовтня 2013р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», як продавцем, та Ватутінським комунальним підприємством теплових мереж, як покупцем, був укладений Договір №13/3999-БО-36 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Згідно з п. 1.2. Договору продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2013р. по 31 грудня 2013р. газ обсягом до 302,0 куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає не себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до пунктів 5.1. - 5.3. Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1 000 куб. м. газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%, податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу - 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4 588,54 грн. У разі зміни НКРЕ ціна на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим Договором з моменту введення їх в дію.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 11.1. Договору даний Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення сум пені у розмірі 14 867,99 грн., 3% річних у розмірі 3 431,08 грн., інфляційних витрат у розмірі 9 837,90 грн. через невчасне здійснення проплат за природний газ, що був переданий позивачем відповідачеві згідно з Договором №13/3999-БО-36 купівлі-продажу природного газу від 18.10.2013р.

Судовою колегією встановлено, що за своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором купівлі-продажу.

Так, у відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачеві, а відповідачем отримано природний газ на загальну суму 961 339,60 грн. з урахуванням вартості транспортування газу, що підтверджується актом приймання-передачі газу від 31.10.2013р. на суму 80 207,62 грн., від 30.11.2013р. на суму 300 530,76 грн., від 31.12.2013р. на суму 580 601,22 грн.

Відповідач розрахувався за поставлений природний газ, однак, оскільки розрахунки були здійснені з простроченням, то позивач нарахував на прострочені суми пеню у розмірі 14 867,99 грн., 3% річних у розмірі 3 431,08 грн., інфляційні витрати у розмірі 9 837,90 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунки сум 3% річних та інфляційних витрат, які є арифметично правильними, відповідають ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а, отже, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п. 7.2. Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем розраховано суму пені на прострочене зобов'язання в розмірі 14 867,99 грн.

Суд першої інстанції на підставі ст. 83 ГПК України зменшив розмір пені до 50% та стягнув з відповідача на користь позивача 7 434,00 грн., з чим не може погодитись судова колегія апеляційного господарського суду, виходячи з такого.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідачем не надано доказів наявності виняткового випадку, з якими закон надає можливість застосувати право на зменшення розміру пені. Посилання на те, що основним та найбільшим споживачем тепла у м. Ватутіне є населення, яке, в свою чергу, має низьку платоспроможність через відсутність робочих місць, затримку заробітної плати, не можна визнати законним та обґрунтованим.

Аналогічної думки дотримується Вищий господарський суд України у справах №5023/4891/12, №5023/5038/12.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені у розмірі 14 867,99 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно посилання відповідача на Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України « від 14.05.2015р., з прийняттям якого, як вказує відповідач, підлягають списанню і не можуть бути стягнуті судом у примусовому порядку пеня, штрафні санкції та фінансові санкції, слід зазначити наступне.

Даним Законом були внесені зміни до Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Так, зокрема, відповідач посилається на п. 13 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», в якому визначено, що заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Отже, як вбачається, даний пункт Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» стосується реструктуризації заборгованості організацій за спожитий у 2014р. природний газ і визначає умову, за якою здійснюється ця реструктуризація. При цьому списання пені, штрафних та фінансових санкцій має місце у випадку виконання вимог цієї частини.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

За таких обставин, виходячи з наведеного підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума пені у розмірі 14 867,99 грн., 3% річних у розмірі 3 431,08 грн., інфляційні витрати у розмірі 9 837,90 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Ватутінського комунального підприємства теплових мереж залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Черкаської області від 09.07.2015р. у справі №925/1058/15 скасувати частково в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерне компанія «Нафтогаз Україна» про стягнення з Ватутінського комунального підприємства теплових мереж суми пені в розмірі 7 433,99 грн.

4. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити у повному обсязі.

5. Стягнути з Ватутінського комунального підприємства теплових мереж (Черкаська обл., м. Ватутіне, вул. Франка, 10, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України « (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 14 867,99 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят сім грн. 99 коп.) грн. пені, 3 431,08 (три тисячі чотириста тридцять одна грн. 08 коп.) грн. 3% річних, 9 837,90 (дев'ять тисяч вісімсот тридцять сім грн. 90 коп.) грн. інфляційних витрат.

6. Стягнути з Ватутінського комунального підприємства теплових мереж (Черкаська обл., м. Ватутіне, вул. Франка, 10, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України « (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 1 827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) грн. судового збору за розгляд справи Господарським судом Черкаської області, 913,50 (дев'ятсот тринадцять грн. 50 коп.) грн. судового збору за розгляд справи Київським апеляційним господарським судом.

7. Справу №925/1058/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді Б.О. Ткаченко

В.О. Зеленін