ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.15р. Справа № 904/7671/15
За позовом: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді, м. Павлоград

До: Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України », м. Дніпропетровськ

Про: зобовязання вчинити певні дії

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача: ОСОБА_1 ( дов. від 07.09.15 р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 ( дов. від 17.06.15р.)

СУТЬ СПОРУ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді (позивач) звернувся з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (відповідач) про зобовязання повернути на рахунок позивача помилково перераховані кошти з рахунку гр. ОСОБА_3 в розмірі 226, 80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» в частині повернення на користь відділення помилково перерахованих страхових внесків , як то передбачено умовами договору №183 від 07.07.10р. За твердженням позивача , зазначені кошти страхового відшкодування перераховані Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлоград на особистий рахунок гр. ОСОБА_3 після його смерті, а відтак йому не належать ,членам його сімї не передаються , до складу спадщини не включаються , а тому підлягають поверненню на користь позивача .

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (відповідач) проти задоволення позову заперечував з наступних підстав : чинним законодавством банківським установам не надано повноважень на розпорядження рахунками клієнтів у разі їх смерті . Окрім того , відповідач , посилаючись на приписи ст.19 Конституції України, ст.ст. 28, 33, 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та ст.ст. 316-317, 1066, 1068, 1071 ЦК України , зазначає , що позивачем не доведено неправомірності дій відповідача ( матеріально-правових підстав, що стверджували б про виникнення у відповідача обовязку вчинити дії щодо коштів на рахунку застрахованої особи , яка померла ) . Також відповідач звертає увагу суду на судову практику в аналогічних справах , викладену в постановах ВГСУ від 22.05.12р. по справі №32/641-47/311, від 09.10.12р. по справі №5006/41/1/2012, від 18.12.12р. по справі №06/13/5026/2779/2011.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхування від нещасного випадку здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Фонд соціального страхування є єдиним органом, який у межах наданих йому повнова жень, здійснює керівництво та управління обов'язковим державним соціальним страхуванням, з боку держави.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.10р. між Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлоград (фонд) та ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) був укладений договір №183, відповідно до якого банк зобовязався забезпечувати розрахункове обслуговування фонду по виплаті та наданню соціальних послуг постраждалим на виробництві на безоплатній основні балансовими установами Ощадбанку в м. Павлоград через відкриті транзитні балансові рахунки 2909809 з послідуючим зарахуванням на поточні рахунки фізичних осіб.

Згідно з п.2.4.2. фонд зобовязався у день перерахування коштів на транзитні рахунки 2909809 окремим платіжним дорученням здійснювати перерахування банку плату за розрахункове обслуговування у розмірі 0, 5% (нуль цілих пять десятих відсотка) від суми перерахованих на рахунок №61100017 коштів . Відповідно до п.6.1. договору суми страхового відшкодування (виплати) , зараховані на поточний (картковий) рахунок її одержувача по день його смерті включно, разом з нарахованими на них відсотками, є його (одержувача) спадщиною і розподіляються відповідно до норм чинного законодавства України про спадкування. Згідно з п.6.2. договору : у випадку , якщо банк на день надходження від Фонду суми страхового відшкодування (виплат) для зарахування на поточний (картковий ) рахунок їх одержувача , має документальне підтвердження факту смерті цього одержувача, отримане від органів Фонду, чи органів нотаріату, чи державних органів реєстрації цивільного стану, банк зобовязаний повернути на рахунок Фонду зазначені кошти в триденний термін (а.с. 6-7)

На виконання умов договору фондом здійснювалося перерахування страхових відшкодувань (виплат) на рахунок банку, банком суми страхових виплат з рахунку зараховувалися на рахунки одержувачів цих коштів, зокрема, у встановленому порядку здійснювалося зарахування страхових відшкодувань громадянину ОСОБА_3, що перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлоград та мав рахунок в банку-відповідачі.

Гр. ОСОБА_3 помер 28.12.2013р. (що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 02.01.14р., яке виданим держаним органом реєстрації актів цивільного стану, а.с. 12, зворотній бік ). У звязку з несвоєчасним отриманням інформації про смерть цієї особи відділення Фонду у січні 2014 р. здійснило перерахування щомісячної страхової виплати на користь гр. ОСОБА_3 за грудень 2013 р. в повному обсязі розмірі 2 3243,65 грн. , тоді як згідно чинного законодавства необхідно було сплатити виплату лише по день смерті застрахованої особи ( 28.12.13 р.) в розмірі 2 116,85 грн. Ця наднормативна виплата була здійснена фондом внаслідок відсутності у нього доступу до списків померлих громадян та актів цивільного стану .

У звязку з вищевикладеним ( після отримання відомостей про смерть застрахованої особи ) листом №218 від 27.01.14р. фонд звернувся до банку з вимогою про повернення з особового рахунку померлого гр. ОСОБА_3І на користь фонду надмірно виплачених 226,80 грн .; однак 29.01.14р. відповідач відмовив у здійсненні повернення переплаченої суми страхового відшкодування (а.с.9); у звязку з чим, позивач був змушений звернутися з цим позовом до суду .

Частиною першою статті 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням.

За статтею 28 зазначеного Закону страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку; за статтею 40 Закону страхові виплати провадяться щомісячно і за бажанням одержувачів можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

Пунктами 1.8 та 1.9 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою Фонду № 24 від 27.04.2007 року передбачений спосіб одержання суми страхових виплат шляхом їх перерахування на особові рахунки в банку; повернення зайво виплачених сум проводиться на підставі постанови робочих органів виконавчої дирекції фонду, якщо потерпілі або особи, які мають на це право, не заперечують проти підстав і розміру відрахування.

Відповідно до приписів статей 1066, 1067 Цивільного кодексу України правовідносини між банком та клієнтом регулюються договором банківського рахунку; за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківськими рахунками є рахунки, на яких обліковуються власні кошти.

В силу п. 1.4 постанови НБУ № 22 від 21.01.2004р. «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

За змістом п.п. 1.3., 1.39, ст. 1, пункту 7.1.2 ст. 7 та ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» гроші, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача; примусовим списанням є списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом; банк на договірній основі повинен здійснювати зберігання коштів, проводити розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Системний аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що власником коштів, виплачених застрахованій особі відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», є безпосередньо одержувач страхових виплат, а не банківська установа, в якій відкрито банківський рахунок одержувача цих виплат. Відтак, саме одержувачу, а після його смерті спадкоємцям, належить право розпорядження ними.

З наведеними нормами чинного законодавства узгоджуються умови договорів про надання пластикової платіжної карти, відповідно до яких банк приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві картки), кошти, що йому належать, виконував розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до приписів зазначеної норми банк зобовязаний виконати судове рішення, прийняте за наслідками захисту прав стягувача щодо особи володільця рахунку та отримувача грошових коштів, незалежно від волевиявлення володільця рахунку; доказів існування такого судового рішення щодо володільця спірного рахунку (ОСОБА_3 ) матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, у позивача відсутні підстави посилатися в обґрунтування свого позову на положення ст. 1071 Цивільного кодексу України; інших матеріально-правових підстав позову, які б давали суду можливість надати оцінку діям банку як неправомірним, позивачем в позові не зазначено.

Згідно ч.1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідне положення міститься у ст. 14 Цивільного кодексу України, за якою цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Жодним з наведених законодавчих актів не передбачено право позивача, як стягувача, ініціювати примусове стягнення коштів за рахунок одержувачів страхових виплат та вимагати від банку повернення зайво перерахованих коштів з рахунків одержувачів страхових виплат у разі їх смерті, рівно як і обовязку банку вчиняти такі дії на вимогу позивача (аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарській суд Україні в постанові від 05.03.13р. у справі №32/5005/6134/2012).

З урахуванням вищезазначеного суд не вбачає достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог; а тому в позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного керуючись ст.ст. 33, 44, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Суддя Васильєв О.Ю.

09.09.15