КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2015 р. Справа№ 910/24823/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача -1: Чухраєнко Ю.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача -2: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року

у справі № 910/24823/14 (головуючий суддя Грєхова О.А., судді Ярмак О.М., Сташків Р.Б.)

за позовом Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

відповідача-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити певні дії та визнати припиненими правовідносини, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії та визнати припиненими правовідносини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/24823/14 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що погашення заборгованості здійснюється в черговості, вказаній в п. 2.10. договору, статтею 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Право банку на договірне списання є першочерговим та може здійснюватись банком у першу чергу по відношенню до виконання будь- якого іншого платіжного доручення. Перерахування за цим договором не потребує надання ніяких додаткових документів позичальником і здійснюється банком самостійно.

Відтак, невиконання вказаної умови договору Відповідачем не може свідчити про порушення порядку повернення коштів з боку Позивача, так як одним із способів виконання зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором передбачено саме договірне списання.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що обмеження виплат банком під час провадження тимчасової адміністрації не поширюється на виконання зобов'язань банком за договором банківського рахунку.

Крім того, скаржник зазначає, що він є клієнтом банку, а не його кредитором, у зв'язку з чим, застосування ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до правовідносин, що склались між Клієнтом та Банком є безпідставним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Куксов В.В., Пономаренко Є.Ю., відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.08.2015 року.

Позивач, згідно з поданим до суду 20.08.2015 року листом, повідомляє суд про неможливість присутності представника у судовому засіданні 26.08.2015 року та просить перенести розгляд даної справи на інший день.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення з огляду на те, що за висновками суду, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, а також з огляду на те, що позивач був обізнаний про подання ним апеляційної скарги та про її розгляд в Київському апеляційному господарському суді та не був позбавлений можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні.

У зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Яковлєв М.Л., Пономаренко Є.Ю.

Позивач та відповідач-2 до судового засідання, що відбулось 26.08.2015 року, не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників позивача та відповідача-2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивача та відповідача-2 є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

12.11.2012 між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (банк, відповідач-1) та Відділом державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (нова назва - Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області) (клієнт, позивач) було укладено Договір про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування №104902.

Відповідно до п. 1.1. Договору, банк відкриває клієнту поточні рахунки та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього договору.

За умовами п.п. 3.1.1., 3.1.3. Договору банк зобов'язався належним чином виконувати умови договору та своєчасно здійснювати розрахункові та касові операції відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та внутрішніх документів банку.

В свою чергу, клієнт відповідно до п. 4.2.1., 4.2.3. Договору має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку, отримувати грошові кошти у межах напередодні наданої заявки на отримання готівки, за умови наявності коштів на рахунку, а також вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків.

Відповідно до п.п. 9.1., 9.2. Договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, укладений на невизначений строк і діє протягом усього часу обслуговування клієнта банком.

В подальшому, 05.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (банк, відповідач-1) та Управлінням Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (позичальник, позивач) було укладено Договір про надання овердрафту №1/ТР/14/ІО, відповідно до умов якого банк в межах ліміту, на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає позичальнику кредит у формі овердрафту, в порядку та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник має право отримати кредит, а після отримання зобов'язується використати його за цільовим призначенням та повернути банку, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов'язання за цим договором (п. 1.1. Договору про надання овердрафту).

Пунктами 1.2., 1.3. Договору про надання овердрафту сторони погодили, що овердрафт надається за поточним рахунком позичальника №2003, відкритим позичальнику в АТ "Брокбізнесбанк", а надання овердрафту здійснюється шляхом оплати з поточного рахунку платіжних документів позичальника на суму, яка перевищує кредитовий залишок на такому рахунку, але в межах ліміту овердрафту згідно з умовами цього договору.

Ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 600000,00 грн., строк користування (термін повернення) кредиту до 10.09.2014 року включно, процентна ставка за користування овердрафтом є фіксованою та становить 22 процентів річних (п.п. 1.4.-1.6. Договору про надання овердрафту).

Згідно з п. 3.1.5. Договору про надання овердрафту банк має право скористатися своїм правом договірного списання заборгованості за цим договором, а також неустойок, пені, штрафів, інших грошових зобов'язань передбачених цим договором з будь-яких рахунків позичальника, відкритих в АТ "Брокбізнесбанк" в національній валюті та іноземній валюті, яка відповідає валюті кредиту.

При порушенні позичальником термінів виконання будь-якого із своїх зобов'язань за цим договором, в тому числі при достроковому настанні строку виконання зобов'язань за цим договором, позичальник доручає банку (починаючи з дати прострочення виконання будь-якого з таких зобов'язань) здійснювати договірне списання коштів з рахунків позичальника, визначених в абзаці першому цього пункту договору, в сумі фактичної заборгованості позичальника за договором. Договірне списання коштів, що належить позичальнику, банк оформлює відповідним меморіальним ордером. Банк є отримувачем коштів по вказаному договірному списанню.

При цьому, підпунктом "б" пункту 3.2.1. Договору про надання овердрафту визначено, що банк зобов'язаний здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника з урахуванням того, що кошти, які надходять на поточний рахунок впродовж операційного дня, спрямовуються на погашення заборгованості позичальника за цим договором.

Відповідно до п. 6.1. Договору про надання овердрафту, цей договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

Як зазначає позивач, за інформацією з системи Клієнт-банк на його рахунках №2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 02002 та 2001, відкритих в ПАТ "Брокбізнесбанк", станом на 27.10.2014 наявні грошові кошти в розмірі 627281,87 грн.

Також, на розрахунковому рахунку №2003 наявний відкритий овердрафт в сумі 573780,39 грн.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є визнання припиненими правовідносин між Управлінням Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" по Договору овердрафту від 05.02.2014 року №1/ТР/14/Ю та зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернути Управлінню Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області безпідставно отримані грошові кошти в сумі 53501,48 грн. шляхом їх позачергового переказу на банківський рахунок Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області №0015 в Тернопільському відділенні ПАТ Укрінбанк, протягом процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" без застосування черговості та порядку задоволення вимог кредиторів банку, визначених нормами частини 1 статті 52 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позовні вимоги вмотивовані тим, що у зв'язку з запровадженням в ПАТ "Брокбізнесбанк" тимчасової адміністрації, УДСО при УМВС України в Тернопільській області листами від 17.03.2014 року, 04.04.2014 року, 11.04.2014 року, 23.05.2014 року зверталося до банку з проханням зарахувати всі доступні кошти з розрахункових рахунків на рахунок №2003 з метою належного виконання зобов'язань за договором про надання овердрафту №1/ТР/14/ІО.

В подальшому, позивач звернувся до ПАТ "Брокбізнесбанк" із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №17/1-2-857 від 19.06.2014 року, в якій повідомив банк про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування №104902 від 12.11.2012 року та Договором про надання овердрафту №1/ТР/14/ІО від 05.02.2014 року на суму 573780,39 грн.

Крім того, 20.06.2014 року УДСО при УМВС України в Тернопільській області звернулося до ПАТ "Брокбізнесбанк" із заявою про грошові вимоги №17/1-2-903, в якій просило задовольнити його вимоги в сумі 621521,88 грн. шляхом включення їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів в порядку черговості.

У відповідь, ПАТ "Брокбізнесбанк" повідомило позивача про неможливість прийняти запропоноване зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки це буде порушувати черговість задоволення вимог кредиторів.

Не погоджуючись з позицією банку, Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області звернулося до суду з даним позовом про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернути Управлінню Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області безпідставно отримані грошові кошти в сумі 53501,48 грн. шляхом їх позачергового переказу на банківський рахунок Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Аналіз умов договору №104902 від 12.11.2012 року, а також положень чинного законодавства України, дозволяє зробити висновок, що суд першої інстанції вірно встановив, що за своїми правовими ознаками він є договором банківського рахунку, відносини за яким врегульовані главою 72 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Нормами ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Приписами ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Нормами ст. 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Постановою Правління Національного банку України № 107 від 28.02.2014 року Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" віднесенно до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 9 від 28.02.2014 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" з ринку шляхом запровадження тимчасово адміністрації строком на три місяці з 03.03.2014 року по 02.06.2014 року.

З метою забезпечення збереження активів Банку, запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 36 від 17.02.2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Банку до 20.03.2015 року включно.

В подальшому, виконавча дирекція Фонду своїм рішенням від 03.06.2014 № 42 продовжила повноваження уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію АТ "Брокбізнесбанк" з 03.06.2014 до дня отримання Фондом рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк".

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 року №339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014 №45 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" Куреного О.В. на період з 11.06.2014 року до 10.06.2015 року включно.

Інформація про ліквідацію банку в порядку ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" була розміщена 12.06.2014 року на офіційному сайті Фонду за адресою: www.fg.gov.ua, а відомості про ліквідацію ПAT "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію опубліковано у газетах "Урядовий кур'єр" № 113 (5235) від 14.06.2014 року та "Голос України" №1 13(5863) від 14.06.2014 року.

Отже, станом на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача-1 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у вказаних правовідносинах.

Згідно зі ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Суд враховує, що п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Водночас, за змістом п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містить визначення поняття "кредитор банку", однак за визначенням ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором банку, а відповідач боржником, а відтак - вони є предметом регулювання Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічні висновки викладені у постановах Вищого господарського суду України від 18.02.2015 року № 901/9229/14 та від 15.01.2015 року № 915/913/14, а також у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 року № 910/9232/14, від 25.03.2015 у справі №3-24гс15 та від 01.04.2015 у справі №3-25гс15, які в силу ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів України.

Враховуючи вище викладене, колегією суддів не приймаються доводи апелянта стосовно того, що Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області є клієнтом банку, а не його кредитором, у зв'язку з чим, застосування ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до правовідносин, що склались між Клієнтом та Банком є безпідставним.

Доводи апелянта, що банк повинен керуватись п. 2.10. договору про черговость погашення заборгованості та статтею 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" яка передбачає, що договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком, колегією суддів сприймаються критично з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

До того ж, статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів" вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Положеннями ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

До того ж, відповідно до п. 4.27 рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012 року "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку", уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Також, як вбачається з витягу із Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" акцептованих уповноваженою особою Фонду №226/14 від 16.10.2014 року, відповідно до якого вимоги Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області в сумі 629022,77 грн. включено в сьому чергу задоволення вимог кредиторів. Отже, позивач скористався своїм правом на захист в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернути Управлінню Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області безпідставно отримані грошові кошти в сумі 53501,48 грн. шляхом їх позачергового переказу на банківський рахунок Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області №0015 в Тернопільському відділенні ПАТ Укрінбанк, не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача в частині визнання припиненими правовідносин між Управлінням Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" по Договору овердрафту №1/ТР/14/Ю від 05.02.2014, суд пешої інстанції вірно зазначив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Тобто, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Статтею 606 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Приписи даної статті встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін. Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Тобто, зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин) в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення. При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим припиняється і власне правовідношення.

Оскільки позивач є кредитором відповідача-1, а відповідач-1 є боржником позивача за Договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування №104902 від 12.11.2012 року, а ПАТ "Брокбізнесбанк" на підставі Договору про надання овердрафту №1/ТР/14/ІО від 05.02.2014 року є кредитором Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, в даному випадку поєднання боржника і кредитора в одній особі в тому самому зобов'язанні не відбувається, а тому відсутні правові підстави для застосування положень ст. 606 Цивільного кодексу України.

Водночас, як зазначено вище, постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014 року №339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014 року № 45 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" Куреного О.В. на період з 11.06.2014 року до 10.06.2015 року включно.

19.06.2014 року УДСО при УМВС України в Тернопільській області звернулося до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ "Брокбізнесбанк" із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №17/1-2-857, в якій повідомив банк про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування №104902 від 12.11.2012 року та Договором про надання овердрафту №1/ТР/14/ІО від 05.02.2014 року на суму 573780,39 грн.

З огляду на вказане, з моменту запровадження тимчасової адміністрації банку спірні правовідносини сторін не регулюються Цивільним кодексом України, оскільки визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог) під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Відповідно ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Тому колегія суддів погоджується про недопустимість зарахування однорідних зустрічних вимог позивача до банку, відносно якого відкрита ліквідаційна процедура, оскільки це призведе до погашення вимог поза встановленою черговістю та всупереч порядку положення в межах процедури, встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України № 910/20339/14 від 25.03.2015 року, № 916/2438/14 від 18.03.2015 року, № 927/1321/14 від 19.02.2015 року.

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання припиненими правовідносин між Управлінням Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" по Договору овердрафту від №1/ТР/14/Ю від 05.02.2014.

Щодо заявленого позивачем у суді першої інстанції, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про вихід за межі позовних вимог, то суд першої інстанції вірно відмовляє у його задоволені.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року у справі № 910/5787/15-г відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Диолен", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Диолен" на рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року у справі № 910/5787/15-г є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/24823/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/24823/14 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/24823/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/24823/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/24823/14 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Пономаренко