КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р. Справа№ 925/2212/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: Студзінський М.А. за довіреністю від 20.11.2014;

від відповідача 1: Станішевська О.І. за довіреністю від 19.06.2015;

від відповідача 2:Берєчкіна Я.В. за довіреністю від 11.06.2014, Кобзар В.А. за довіреністю від 11.06.2014;

від третьої особи: Болезнюк В.М. за довіреністю від 26.05.2015;

розглянувши апеляційну скаргу компанії "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED)

на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2015.

у справі №925/2212/14 (головуючий cуддя: Довгань К.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Стрімз Кепітал"

до 1)компанії "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED)

2) дочірнього підприємства "Агрофірма "Іскра"

третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог „DNS Trust Settlement"

про розірвання договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.05.2015 позовні вимоги за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Стрімз Кепітал" до компанії "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED) та до дочірнього підприємства "Агрофірма "Іскра", третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог „DNS Trust Settlement" про розірвання договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі та скасування рішення у справі №925/2212/14 задоволено повністю.

Розірвано Договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі дочірнього підприємства "АГРОФІРМА "ІСКРА" від 29 серпня 2012 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "СТРІМЗ КЕПІТАЛ" та Компанією "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED). Скасовано рішення єдиного власника дочірнього підприємства "АГРОФІРМА "ІСКРА", оформлене протоколом № 01/2012 від 29.08.2012 року. Стягнуто з Компанії "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED) на користь представника позивача - Студзінського Максима Анатолійовича 24360,00 грн. судового збору.

Компанія "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED), звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2015 у справі №925/2212/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу компанії "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED) передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді СмірновоїЛ.Г., суддів ЧорноїЛ.В. та Кропивної Л.В.

Розпорядженням секретаря судової палати від 15.07.2015 у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці змінено склад судової колегії: головуючий суддя Смірнова Л.Г., суддів Руденко М.А. та Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 відновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу компанії "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED) прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.09.2015.

В судове засідання 02.09.2015 з'явились представники учасників судового процесу.

Представник компанії "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача 1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Представник відповідача 2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Представник третьої особи підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

29 серпня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СТРІМЗ КЕПІТАЛ» (далі - Позивач) та Компанією «АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД» (далі - Відповідач) укладено Договір купівлі- продажу частки в статутному капіталі дочірнього підприємства «АГРОФІРМА «ІСКРА» (далі - Договір).

Відповідно до Договору, Позивач зобов'язувався передати у власність Відповідача належну йому частку у розмірі 100 (сто) відсотків статутного капіталу ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», що еквівалентно 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 коп., а останній зобов'язувався прийняти та оплатити вказану частку.

Відповідно до п. п. 2.1. Договору, за домовленістю Сторін, ціна продажу частки у розмірі 100 (сто) відсотків статутного капіталу ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» становить 432979 (чотириста тридцять дві тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) гривень 35 копійок, без ПДВ.

Відповідно до п. 2.3Договору, Покупець зобов'язаний сплатити вартість частки, зазначеної у п. 2.1. Договору, до 31 грудня 2013 року шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок Продавця.

Як зазначає Позивач, він належним чином виконав умови Договору, вийшов зі складу учасників ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», а Покупець був включений до складу учасників ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» та набув право власності на корпоративні права за Договором, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та протоколом власникаДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» № 01/2012 від 29.08.2012, відповідно до якого Позивач вийшов зі складу учасників Підприємства, а Відповідач-1 увійшов до складу учасників Підприємства.

Відповідач-1, в порушення п. 2.3. Договору, станом на день звернення з відповідним позовом до суду, не виконав свої зобов'язання в частині оплати вартості частки в статутному капіталі ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», що підтверджується довідкою обслуговуючого банку.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами ч. 2 вказаної статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи зі змісту ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За визначенням ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Корпоративними правами, відповідно до ч. 1 ст. 167 ГК України, є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із ч.1 статті 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

За визначенням ч. 2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права; до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Отже, зміст укладеного між Позивачем та Відповідачем-1 договору купівлі-продажу корпоративних прав відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України оплата товару за договором купівлі - продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У випадку, якщо договором купівлі - продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

За нормою ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі - продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що підставою зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є істотне порушення договору другою стороною. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом з урахуванням того, що істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Так, укладеним Договором визначено, що до Покупця переходять всі права та обов'язки єдиного власника ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», передбачені чинним законодавством та установчими документами ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», з моменту внесення державним реєстратором відповідних змін до відомостей про Підприємство, що містяться в Єдиному державному реєстрі, стосовно Покупця, як власника Підприємства.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та Статуту ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» державним реєстратором проведено державну реєстрацію змін, що пов'язані зі зміною власника та здійснено реєстрацію змін до установчих документів.

Тобто, зазначене вище є свідченням того, що Позивачем належним чином виконані умови Договору, вийшов зі складу засновників (учасників) ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», а Покупець був включений до складу засновників (учасників) ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА»та набув право власності на корпоративні права за Договором, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та протоколом власника ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» № 01/2012 від 29.08.2012 року, відповідно до якого Позивач вийшов зі складу засновників (учасників) Підприємства, а Відповідач-1 увійшов до складу засновників (учасників) Підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами у судових засіданнях, Відповідач-1 у строк, визначений договором купівлі - продажу від 29.08.2012, свої зобов'язання щодо оплати переданої йому частки не виконав, документів, що підтверджують проведення оплати не надав, таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт - відсутність оплати за договором купівлі - продажу, суд вважає визнати Відповідача-1 таким боржником, що прострочив виконання зобов'язання в порядку ст. 612 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ГК України суб'єкти господарювання, інші учасники відносин у сфері господарювання мають здійснювати свою діяльність у межах встановленого господарського правопорядку, додержуючись визначених законодавством вимог.

Укладаючи договір купівлі - продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» від 29.08.2012, Позивач мав право очікувати на отримання коштів у розмірі 432979 (чотириста тридцять дві тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) гривень 35 коп., однак, Відповідач-1, отримавши від Позивача у власність корпоративні права в статутному капіталі ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», що становить 100 % (сто) відсотків статутного капіталу, кошти за відступлення (продаж) цих прав не сплатив.

Таким чином, умова договору щодо строку виконання грошового зобов'язання за Договором, Відповідачем-1 була істотно порушена, а Позивач повністю позбавлений того, на що він розраховував при укладенні спірного договору.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, істотними умовами договору є умови визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 694 ЦК України встановлено, що договором купівлі - продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Відстрочення - це встановлення більш пізнього строку оплати товарів, ніж це передбачено ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Одночасно, у випадку, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару згідно ч. 4 ст. 694 абоч. 2 ст. 695 ЦК України.

Згідно до вимог ст. ст. 655-657, 689, 691, 692, 694 ЦК України та положень укладеного договору купівлі - продажу від 29.08.2012 ціна віднесена до істотних умов договору, а обов'язок з її сплати є основним обов'язком покупця. Отже, істотне порушення покупцем такої умови договору купівлі - продажу, як здійснення оплати продавцеві повної ціни переданого товару, є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору купівлі - продажу в судовому порядку.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням Відповідачем-1 взятих на себе зобов'язань за вказаним Договором, та, відповідно, наявність істотного порушення останнім умов зазначеного договору купівлі - продажу частки у розмірі 100 % (сто) відсотків у статутному капіталі ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», а також тим, що Позивач значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні даного Договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в частині розірвання Договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» від 29.08.2012, укладеного між ТОВ «СтрімзКепітал» та Компанією «АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД».

Одночасно, у зв'язку з розірванням спірного Договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» від 29.08.2012, Позивач просить скасувати рішення вищого органу управління Відповідача-2 (власника), оформлене протоколом № 01/2012 від 29.08.2012.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених господарським процесуальним кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України, у логічно - смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовимзасадам.

Згідно з ч.2 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосування судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих їм спорів.

Оскільки закон не перешкоджає пред'явленню вимоги про зміну чи припинення правовідносин і в тих випадках, коли їх підставою є не договір, а інший юридичний факт, суд у порядку захисту права вважає необхідним відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача (продавця), способом припинення правовідношення, оскільки, з наведеного вище аналізу, суд вважає, що саме по собі розірвання договору не має своїм прямим наслідком відновлення попереднього становища для позивача та не призведе до досягнення бажаного результату.

У зв'язку з цим, госпорський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та задоволення вимоги Позивача про скасування рішення власника ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», що є закономірним та сприяє досягненню правової мети та вирішенню спірного питання.

У випадку, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару згідно ч. 4 ст. 694 або ч. 2 ст. 695 ЦК України. Тобто від покупця товару в цьому випадку вимагається здійснити його зворотне передання продавцеві.

Переданням майна, за загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 334 ЦК України, вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна; до передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товаророзпорядчого документа на майно.

Таким чином, корпоративні права не можуть бути передані способом, передбаченим ч.2 ст. 334 ЦК України. Тому з правового аналізу чинного законодавства судом вбачається, що для захисту прав Позивача підлягають застосуванню засоби захисту, визначені законами.

Так, згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» № 13 від 24.10.2008 р. судам при вирішенні корпоративних спорів необхідно звернути увагу на неможливість застосування таких способів захисту прав та законних інтересів осіб, не передбачених чинним законодавством, зокрема ст.16 ЦК України, ст. 20 ГК України, та які не випливають із положень законодавства.

Визначені в ст. 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності.

Отже, для захисту прав Позивача суд дійшов висновку про застосування способів захисту, передбачених п. 4 та 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Як зазначено у Рекомендаціях Президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007 р. №04-5/14 «Про практику застосування законодавства у розгляді спорів, що виникають з корпоративних відносин» (п. 2.2.2.) у вирішенні корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції акціонерного товариства або вступу до інших господарських товариств.

Таким чином, суд вважає, що повернення корпоративних прав Позивачу можливо лише шляхом припинення корпоративних правовідносин Відповідача як власника із ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА», та поновлення у цих корпоративних правовідносинах Позивача.

Частиною 3 статті 62 ГК України визначено, що підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту. Правовий статус власника підприємства встановлюється статутом останнього, як установчим документом.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів (ч. 2 ст. 65 ГК України).

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 135 ГК України, власник має право здійснювати організаційно-установчі повноваження також на основі належних йому корпоративних прав відповідно до господарського кодексу та інших законів.

Згідно п. п. 1.2. статуту Підприємства, власником останнього на даний час зазначена Компанія «АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД» (AGREIN MANAGEMENT LIMITED), що, у зв'язку з розглядом даного спору та встановленими обставинами справи порушує права та законні інтереси Позивача.

Згідно зі ст. 89 ЦК України, ст. 58 ГК України юридична особа підлягає державній реєстрації, до Єдиного державного реєстру включаються дані державної реєстрації, встановлені законом відомості про юридичну особу; зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до Єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня державної реєстрації.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» до відомостей, які включаються до Єдиного державного реєстру відноситься перелік засновників (учасників) юридичної особи.

Таким чином, повернення Позивачу права власності на корпоративні права можливе шляхом внесення змін до статуту Підприємства та наступної державної реєстрації змін до установчих документів.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» для проведення державної реєстрації змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи необхідно подати державному реєстратору:

- рішення про вихід юридичної особи із складу засновників (учасників);

- заяви фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників);

- заяви, договору, іншого документа про перехід чи передачу частки учасника у статутному капіталі товариства.

Оскільки Позивач не має правового статусу єдиного власника ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» згідно статуту останнього та витягу з ЄДР, то він не здатен приймати будь-які рішення, а також не вправі спонукати Відповідача-1як дійсного єдиного власника підприємства прийняти рішення про внесення змін до статуту щодо зміни єдиного власника.

Також, важливим є те, що вказаною нормою закону обов'язковою для державної реєстрації змін до статуту є укладення відповідного договору про відчуження корпоративних прав. Укладення такого договору є також неможливим, оскільки для цього вимагається волевиявлення обох сторін. До того ж обов'язок Відповідача1 повернути отриманий ним предмет договору купівлі-продажу виникає з факту розірвання договору.

Отже, Позивач не в змозі своїми діями повернути собі корпоративні права, тому для захисту прав Позивача передбачається застосування судом способів захисту, передбачених законами.

Як відзначено у Рекомендаціях Президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007 №04-5/14 «Про практику застосування законодавства у розгляді спорів, що виникають з корпоративних відносин» (п. 3.12.) вміщений у статті 16 ЦК України перелік способів захисту цивільних прав не є вичерпним; на вимогу Позивача суд може застосувати й інші, ніж передбачені цією статтею, способи захисту прав, якщо вони не суперечать законодавству і не порушують права інших осіб. Згідно із ч.2 статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спеціальною нормою закону встановлений механізм реалізації визначених ст. 16 ЦК України способів захисту учасників справ з корпоративних відносин, яким суд, зокрема, скасовуючи рішення вищого органу управління (власника) Підприємства, водночас припиняє корпоративні правовідносини з Відповідачем-1, та поновлює корпоративні правовідносини з Позивачем.

Зокрема, згідно із статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» у разі постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його юридичній особі - відповідачу для вжиття заходів до приведення установчих документів у відповідність із прийнятим судовим рішенням, а також державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи.

Таким чином, з метою захисту порушених прав Позивача та керуючись ч. 2 ст. 16, статями 88, 89, 143, ч. 4 ст. 694 ЦК України, статями 29, 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» судом першої інстанції прийнято вірне рішення про задоволення позовної вимоги про скасування рішення власника ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» від 29.08.2012, а доводи відповідача 1, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються заначеними вище обставинами.

Щодо посилання відповідача 1 в апеляційній скарзі на неповідомлення про час та місце розгляду справи. колегією суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про направлення та отримання ухвали суду за адресою відповідача 1. Дані обставини свідчать про повідомлення відповідача 1 про час та місце розгляду справи, що виключає можливість застосування апеляційним господарським судом частини 3 статті 104 ГПК України.

Враховуючи зазначене, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду у даній справі, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу компанії "АГРЕЙН МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД" (AGREIN MANAGEMENT LIMITED) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2015 у справі №925/2212/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/2212/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна