РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2015Справа №910/13966/15

За позовом: компанії "PREMIUM PIPE DMCC" (компанія "ПРЕМІУМ ПАЙП ДМСС");

до відповідача-1: приватного акціонерного товариства "ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ";

до відповідача-2: дочірнього підприємства "ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "НЕСТ-ПОКРОВСЬКИЙ ПОСАД";

про: стягнення 4.098.512,00 доларів США.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Трохимчук І.І. - за довіреністю від 05.11.2014 № б/н;

відповідача-1: не з'явилися;

відповідача-2: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Компанія "PREMIUM PIPE DMCC" (компанія "ПРЕМІУМ ПАЙП ДМСС") звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до приватного акціонерного товариства "ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ" та дочірнього підприємства "ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "НЕСТ-ПОКРОВСЬКИЙ ПОСАД" про стягнення 96.356.017,12 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на виконання своїх зобов'язань за договором від 18.12.2013 № 133 ТД перерахував на користь відповідача-1 грошові кошти в сумі 3.930.080,00 доларів США (що еквівалентно 92.396.180,80 грн) в якості попередньої оплати товару, проте цей товар відповідачем-1 у передбачений договором строк поставлений не був. У зв'язку із наведеною обставиною позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення попередньої оплати, проте вимога позивача відповідачем-1 не виконана.

З метою забезпечення виконання відповідачем-1 зобов'язань перед позивачем за договором від 18.12.2013 № 133 ТД, між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки від 19.12.2013 № б/н, за умовами якого відповідач-2 забезпечив виконання відповідачем-1 зобов'язань за договором від 18.12.2013 № 133 ТД .

Однак, відповідач-2 своїх зобов'язань, взятих на себе за договором поруки не виконав.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин, позивач був змушений звернутися до господарського суду за захистом своїх порушених прав шляхом солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості в розмірі 96.356.017,12 грн, яка складається з суми коштів за непоставлений товар - 92.396.180,80 грн та неустойки в розмірі 3% від ціни непоставленого в строк товару в сумі 168.432,00 доларів США (що еквівалентно 3.959.836,32 грн).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2015 позовну заяву компанії "PREMIUM PIPE DMCC" (компанія "ПРЕМІУМ ПАЙП ДМСС") прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/13966/15.

Винесені судом ухвали у даній справі надсилалися відповідачам на адресу їх місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому, в розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідачі повідомлені судом про дату, час та місце розгляду даної справи належним чином.

Відповідачі правом наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на позов від останніх до суду не надійшло. Відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача звернувся до суду із заявою в якій просить господарський суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке належить відповідачу-1.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Абзацом 2 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (далі - Постанова) передбачено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до абзацу 2 п. 3 Постанови достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову відхиляється у зв'язку з тим, що вона жодним чином не обґрунтована, належними доказами не підтверджена.

Відповідач-1 звернувся до суду із клопотанням про припинення провадження у справі, оскільки в п. 8.3. укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору від 18.12.2013 № 133 ТД передбачено, що кожен спір, розбіжність або вимога, які виникають між сторонами за даним договором в остаточному порядку вирішується у міжнародному комерційному арбітражному суді при торгово-промисловій палаті Російської Федерації у відповідності до його правил.

Вказане клопотання представника відповідача-1 судом відхилене з огляду на наступне.

По-перше: передбачене в п. 8.3. договору від 18.12.2013 № 133 ТД третейське застереження укладене між позивачем та відповідачем-1, в свою чергу між позивачем та відповідачем-2 угоди про розгляд спорів між останніми міжнародним комерційним арбітражним судом при торгово-промисловій палаті України не укладено. В поданому відзиві на вказане клопотання відповідач-2 зазначив, що вказане третейське застереження з позивачем не погоджував. Більш того, в укладеному між позивачем та відповідачем-2 договорі поруки від 19.12.2013 № б/н, а саме у п. 4.3 сторони погодили, що у разі виникнення між сторонами спору, який не вдалося врегулювати шляхом переговорів, він має вирішуватися в судовому порядку у відповідності до законодавства країни боржника.

По-друге: звернення до арбітражу - це право, а не обов'язок сторони (стаття 12 ГПК), яке реалізується у встановленому порядку (стаття 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж"), а підсудність суду справи з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадженні у справі підстави для такої підсудності відпали або змінились, крім випадків, передбачених у статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

В даному випадку Договір, на підставі якого відбувається стягнення, був укладений у місті Маріуполь (Україна).

Приймаючи до уваги викладені обставини, є всі правові підстави для розгляду справи в господарських судах України.

До господарського суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог в якій останній просить суд здійснювати заявлену до стягнення заборгованість з відповідачів в доларах США. Вказана заява представника позивача прийнята судом, тому, спір розглядається з урахуванням такого уточнення.

В судовому засіданні 31.08.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника позивача по суті даного спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між компанією "PREMIUM PIPE DMCC" (компанія "ПРЕМІУМ ПАЙП ДМСС"), як покупцем, (далі - позивач) та приватним акціонерним товариством "ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ", як постачальником, (далі - відповідач-1) укладено договір від 18.12.2013 № 133 ТД (далі - Договір).

У відповідності до предмету Договору, відповідач-1 на умовах Договору зобов'язується поставити, а позивач зобов'язується прийняти і оплатити нові вагони-цистерни для пропану-бутану та їх сумішей моделі 15-1780, ТУ У 35.2-5-2004 виробництва приватного акціонерного товариства "ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ" та/або приватного акціонерного товариства "ПОЛТАВХІММАШ" (далі - товар) в загальній кількості 80 штук (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору, модель, кількість, вартість та строки поставки товару, інші істотні умови, визначаються сторонами у специфікаціях, які оформлюються в якості додатків до Договору та є його невід'ємними частинами (п. 1.2 Договору).

Пунктом 2.4 Договору визначено, що загальна ціна Договору на момент підписання складає 5.614.400,00 доларів США.

Додатком № 1 (специфікація № 1) до Договору передбачено, що передплату в розмірі 70% від загальної вартості товару, що поставляється по специфікації № 1, яка становить 3.930.080,00 доларів США, позивач перераховує на рахунок відповідача-1 протягом трьох банківських днів з дати підписання Договору. Доплату в розмірі 30% від вартості кожної партії товару, що поставляється по специфікації № 1, що в загальній сумі складає 1.684.320,00 доларів США, позивач перераховує на рахунок відповідача-1 протягом трьох банківських днів з дати отримання повідомлення від відповідача-1 про готовність даної партії товару до відвантаження. Товар в загальній кількості 80 штук повинен бути поставлений протягом 60 календарних днів з дати зарахування 70% передплати.

У разі затримки поставки товару позивач має право вимагати від відповідача-1 неустойку з розрахунку 0,1% від ціни непоставленого у строк товару за кожен день прострочення, але не більше 3% від ціни непоставленого в строк товару (п. 6.1 Договору).

Згідно п. 9.2 Договору, дійсний Договір достроково може бути розірваний тільки за взаємною згодою сторін. При цьому сторони повинні скласти акт звірки та здійснити взаємозалік по фактично виконаним зобов'язанням в рамках Договору - оплата, поставка та санкції у відповідності з умовами Договору. У разі, якщо на момент розірвання Договору оплата за товар здійснена позивачем а поставка відповідачем-1 не здійснена, або здійснена частково, на підставі акту звірки, складеного на момент розірвання Договору, відповідач-1 зобов'язаний на протязі п'яти календарних днів здійснити повернення позивачу сплаченої суми за непоставлений товар.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх грошових зобов'язань за Договором, на підставі виставленого відповідачем-1 рахунку від 18.12.2013 № 1/159 здійснив на користь останнього попередню оплату товару у розмірі в сумі 3.930.080,00 доларів США, що складає 70 % від загальної вартості товару. Наведена фактична обставина підтверджуються банківською випискою, наданою обслуговуючим банком позивача в якій зазначено, що перерахування вказаних коштів здійснене 19.12.2013 з датою валютування 20.12.2013 (вказана виписка наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії).

Беручи до уваги факт здійснення позивачем попередньої оплати в розмірі 70 % від загальної вартості товару у відповідача-1, на підставі Договору виникло зобов'язання поставити оплачений позивачем товар.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлена на адресу відповідача-1 претензія від 02.03.2015 № 01-02/03 з вимогами про виконання умов Договору та поставку оплаченого товару в десятиденний термін, або здійснити повернення сплаченої суми за непоставлений товар, на підставі п. 9.2 Договору (докази направлення даної претензії та її отримання відповідачем-1 наявні в матеріалах справи). Однак претензія позивача залишена відповідачем-1 без виконання.

В подальшому між позивачем, як кредитором та дочірнім підприємством "ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "НЕСТ-ПОКРОВСЬКИЙ ПОСАД", як поручителем (далі - відповідач-2), укладений договір поруки від 19.12.2013 № б/н (далі - Договір поруки).

Відповідно до 2.1 Договору поруки, відповідач-2 зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання обов'язків відповідача-1 за Договором від 18.12.2013 № 133 ТД в тому ж об'ємі, що відповідач-1.

Пунктом 2.3 Договору поруки встановлено, що відповідач-2 несе солідарну відповідальність з відповідачем-1 перед позивачем в тому ж об'ємі, що і відповідач-1, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків за порушення умов Договору відповідачем-1.

Порука припиняється, якщо позивач на протязі 6 місяців з дня настання строку виконання зобов'язань за Договором не пред'явить вимоги до відповідача-2 (п. 3.1 Договору поруки).

Укладений між позивачем та відповідачем-2 договір від 19.12.2013 № б/н за своєю правовою природою є договором поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Спір між сторонами даного судового процесу виник внаслідок порушення відповідачами обов'язку за укладеними між сторонами спору договорами. Відповідач-1 оплачений позивачем товар за Договором на користь останнього не поставив. Таким чином, заборгованість відповідача-1 за Договором перед позивачем складає 3.930.080,00 доларів США, що водночас підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 26.11.2014, здійсненого між сторонами Договору, який підписаний останніми та скріплений відбитками їх печаток (засвідчена копія названого акту наявна в матеріалах справи).

З урахуванням наведених обставин, позивачем, на підставі Договору поставки та Договору поруки, заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів суми коштів за непоставлений товар в розмірі сумі 3.930.080,00 доларів США та вимогу про солідарне стягнення з відповідачів неустойки в розмірі 3% від ціни непоставленого в строк товару в сумі 168.432,00 доларів США

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Згідно приписів статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється, зокрема, після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Умовами Договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо позивач на протязі 6 місяців з дня настання строку виконання зобов'язань за Договором не пред'явить вимоги до відповідача-2.

Виходячи з умов Договору поставки товар вказаний в специфікації № 1 до Договору повинен бути поставлений протягом 60 календарних днів з дати зарахування 70% передплати в сумі 3.930.080,00 доларів США.

Беручи до уваги факт здійснення позивачем вказаної попередньої оплати 19.12.2013 з датою валютування 20.12.2013 у відповідача-1, на підставі Договору виникло зобов'язання поставити оплачений позивачем товар до 18.02.2014.

Судом встановлено, що позивач не звернувся до відповідача-2 (поручителя) за Договором поруки із вимогою про сплату заборгованості до закінчення шестимісячного строку з дня настання строку виконання зобов'язань за Договором - 18.08.2014, в розумінні ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що на час звернення позивача з позовом до суду порука була припинена.

Більш того, з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Поняття "строк чинності поруки" застосоване в частині четвертій статті 559 ЦК України, повинно розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор в судовому порядку може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

З урахуванням наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що солідарний обов'язок у відповідача-2 перед позивачем за Договором поруки не виник, відтак, у позивача відсутнє право вимагати від відповідача-2 виконання останнім грошового зобов'язання за Договором солідарно.

Щодо заявлених позовних вимог до відповідача-1, то вони підлягають задоволенню повністю, з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд відзначає, жодного підтвердження щодо факту поставки відповідачем-1 позивачеві товару або повернення останньому суми попередньої оплати у розмірі 3.930.080,00 доларів США сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача-1 перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем-1 не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача-1 основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 3.930.080,00 доларів США.

З огляду на те, що відповідач-1 своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки відповідач-1 не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача-1 неустойки в розмірі 3% від ціни непоставленого в строк товару в сумі 168.432,00 доларів США є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача-1, тому суд, керуючись ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на приватне акціонерне товариство "ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ" в повному обсязі.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ" (87535, Донецька область, м. Маріуполь, площа Машинобудівельників, буд. 1; ідентифікаційний код 25328954, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь компанії "PREMIUM PIPE DMCC" (компанія "ПРЕМІУМ ПАЙП ДМСС") (Jumeirah Lakes Towers, Gold Crest Executive Tower, Cluster C. Unit 1610, P.O. Box 487762, Dubai, United Arab Emirates ; реєстраційний код DMCC3517, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) основну заборгованість в сумі 3.930.080,00 (три мільйони дев'ятсот тридцять тисяч вісімдесят) доларів США.; неустойку в сумі 168.432,00 (сто шістдесят вісім тисяч чотириста тридцять два) доларів США; витрати по сплаті судового збору в сумі 73.080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07 вересня 2015 року

Суддя С.В. Балац