ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" вересня 2015 р.Справа № 911/2247/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши заяву ТОВ "Мікоген-Україна" з грошовими вимогами до боржника

за заявою Публічне АТ "Апекс-Банк", м. Київ
про визнання банкрутом ТОВ "Володарські шампіньони", м. Харків

за участю :

представника боржника - не з"явився

розпорядника майна - ОСОБА_1, свід. № 608 від 16.04.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

На адресу господарського суду після публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство (26.06.2015 р. (№19575) надійшла заява ТОВ "Мікоген-Україна" (вх.№ 29639 від "23" липня 2015 р.) з грошовими вимогами до боржника ТОВ "Володарські шампіньони", м. Харків .

Розпорядником майна в судовому засіданні 01.09.2015 р. зазначено, на неодноразові звернення до керівника боржника щодо необхідності розгляду вимог кредиторів, останній ігнорує її запити, у зв"язку з чим заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника розглянуті неї одноособово.

Розпорядник майна повідомила, що вимоги ТОВ "Мікоген-Україна" нею не визнані, оскільки відсутні документі, які підтверджують заявлену суму заборгованості.

Представник ТОВ "Мікоген-Україна" не з"явився в дане судове засідання, проте надав заяву про розгляд заяви ТОВ "Мікоген-Україна" без його участі.

В дане судове засідання представник боржника не з"явився.

До суду повернулися ухвали, які були направлені на адресу боржника, зазначеної у витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: м.Харків, вул.Павла Дибенко, б.30, оф.1, з відміткою пошти "Повернено по закінченню терміна зберігання".

У п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 господарським судам України надані роз'яснення, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи належне повідомлення боржника про час та місце розгляду справи, та оскільки явка в судове засідання згідно зі статтею 22 Господарського процесуального кодексу України - це право, а не обов'язок сторін, справа може розглядатися без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.07.2015 р. явку представника боржника судом обов'язковою визнано не було, а тому суд вважає за можливе розглядати заяву ТОВ "Мікоген-Україна" з грошовими вимогами до боржника в даному судовому засіданні за відсутності представника боржника, що не прибув в судове засідання.

Відповідно до п.6 ст.23 Закону, заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

Відповідно до п.2 ст.25 Закону, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Розглянувши заяву ТОВ "Мікоген-Україна", суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.22 Закону, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобовязані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Як свідчать матеріали справи, публікація оголошення про порушення справи про банкрутство АТ "Укрмісцевпромпроект" відбулася 26.06.2015 р. на офіційному веб-сайті ВГСУ (№19575).

23.07.2015 р. у встановлений Законом строк до суду надійшла заява ТОВ "Мікоген-Україна" з грошовими вимогами до боржника в сумі 570768,31 грн. основного боргу.

Заява кредитора обгрунтована частковим невиконанням боржником умов договору поставки № 8/13 від 21.12.2012 р., відповідно умов якого кредитор зобов"язався продати, а боржник оплатити та прийняти товар - Міцелій компостний для вирощування шампіньонів у вигляді брикетів (далі - Договір).

Відповідно до п.4.1 Договору, ціна за одну тону товару з 31.12.2012 р. до 07.04.2013 р. становила 1598,60 грн., відповідно додаткової угоди №1 від 05.04.2013 р. до Договору ціна за одну тону з 08.04.2013 р. по 13.10.2013 р. становила 1450,00 грн., відповідно додаткової угоди №2 від 14.10.2013 р. до Договору ціна за одну тону з 14.10.2013 р. по 10.11.2013 р. становила 1550,00 грн. та відповідно додаткової угоди №3 від 08.11.2013 р. до Договору ціна за одну тону з 11.11.2013 р. по 31.12.2013 р. становила 1400,00 грн.

Відповідно до п.5.2 Договору, оплата товару повинна бути проведена покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника не пізніше за 3 банківських дні до відвантаження відповідної партії товару.

Факт отримання товару боржником на загальну суму 570768,31 грн. підтверджується видатковими накладними: № 3400 від 21.09.2013 р., № 3591 від 01.10.2013, № 3607 від 02.10.2013, № 3749 від 10.10.2013, № 3754 від X № 3865 від 18.10.2013, № 3876 від 18.10.2013, № 3953 від 23.10.2013, № 3967 від 23.10.203 р., №4015 від 25.10.2013, № 4028 від 26.10.2013, № 4130 від 01.11.2013, № 4131 від 02.11.2013 р., № 4271 від 07.11.2013, № 4286 від 08.11.2013, № 4398 від 14.11.2013, № 4404 від 14.11.2013 р., № 4456 від 17.11.2013, № 4483 від 18.11.2013, № 4592 від 23.11.2013, № 4596 від 23.11.2013 р., а також актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2013 р.

17.01.2014 р. кредитор надійслав боржнику вимогу про оплату заборгованість та отримав відповідь № 21 від 07.02.2014 р., в якій боржником визнана заборгованість в сумі 570768,31 грн., проте оплатити її боржник не має можливості у зв"язку повним зупиненням виробничої діяльності та відсутністю коштів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 662, 664 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар" Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

В силу положень ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник, порушив умови Договору та не сплатив за поставлений йому товар згідно видаткових накладних на суму 570768,31 грн, що підтверджується первинними документами, актом звірки взаєморозрахунків та боржником у його відповіді на вимогу кредитора.

Відповідно до 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, сума заборгованості боржника перед кредитором складає 570768,31 грн., підтверджена наданими доказами та є несплаченою.

Враховуючи, що вимоги ТОВ "Мікоген-Україна" в сумі 570768,31 грн. є обгрунтованими, доведеними доданими до заяви доказами, суд вважає за необхідне визнати їх та включити до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Керуючись ст. 1,23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати вимоги ТОВ "Мікоген-Україна" в сумі 570768,31 грн. основного боргу та включити до четвертої черги реєстру вимог кредиторів, а також 1218,0 грн. судового збору до першої черги.

Ухвалу направити розпоряднику майна , ТОВ "Мікоген-Україна", боржнику.

Суддя ОСОБА_2