КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р. Справа№ 910/10417/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Корсакової Г.В.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Остапенко В.В.;

від відповідача: Костяний О.Ю.;

від прокуратури: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства "КИЇВСЬКИЙ

БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.07.2015р.

у справі №910/10417/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах

держави в особі Міністерства оборони України

до Державного підприємства "КИЇВСЬКИЙ

БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД"

про стягнення 6 824 573,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України (далі - прокуратура) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - позивач) до Державного підприємства "КИЇВСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача виконати роботи за договором про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/109 від 10.12.2014р. та стягнення з відповідача 9 602 670,25 грн. заборгованості за вказаним договором (з них: 7 668 000,00 грн. - попередня оплата; 877 560,00 грн. - пеня; 596 400,00 грн. - штраф), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач неналежним чином виконував свої договірні зобов'язання перед позивачем в частині повного та своєчасного виконання робіт за договором, а також повернення суми попередньої оплати.

В процесі судового розгляду позивач повідомив суд про те, що відповідач фактично виконав свої зобов'язання за договором. Окрім того, позивач зазначив, що решта вимог підлягають задоволенню в сумі 4 005 939,76 грн. попередньої оплати, 1 167 240,00 грн. пені за порушення строків виконання робіт, 596 400,00 грн. штрафу, 674 994,08 грн. пені за неповернення суми попередньої оплати, що загалом становить 6 844 573,84 грн. (том справи - 1, аркуші справи - 125-127).

Прокуратура також подала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд стягнути з відповідача 6 824 573,84 грн., з них: 4 385 939,76 грн. - попередня оплата, 1 167 240,00 грн. - пеня за порушення строків виконання робіт, 596 400,00 грн. - штраф, 674 994,08 грн. - пеня за неповернення суми попередньої оплати (том справи - 1, аркуші справи - 134-136).

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про безпідставність та непідтвердженість позовних вимог належними доказами. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- роботи фактично виконані відповідачем та передані за відповідним актом;

- загальна вартість робіт складає 3 282 060,24 грн., а тому сума попередньої оплати підлягає поверненню в розмірі 4 385 939,76 грн.;

- відповідач був позбавлений можливості виконати роботи у встановлений договором термін, оскільки позивач надав матеріали, необхідні для виконання робіт, із простроченням, після припинення дії договору;

- за контррозрахунком відповідача з нього підлягає стягненню пеня в сумі 128 000,35 грн. та штраф в сумі 229 744,22 грн.;

- просив суд зменшити розмір штрафних санкцій у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем, на підтвердження чого надав довідку про грошові зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10417/15 від 01.07.2015р. позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму попередньої оплати в розмірі 4 385 939,76 грн.; пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг в сумі 1 158 720,00 грн.; штраф в розмірі 7% від вартості послуг в сумі 596 400,00 грн.; пеню за неповернення попередньої оплати в сумі 668 691,62 грн. Окрім того, присуджено до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру в сумі 73 080,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10417/15 від 01.07.2015р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- позивач та відповідач продовжували спільно виконувати умови Договору після закінчення строку його дії, що свідчить про продовження терміну дії Договору на невизначений період часу, а тому термін виконання зобов'язання з повернення попередньої оплати не настав;

- судом було здійснено розрахунок штрафних санкцій без урахування контррозрахунку відповідача;

- суд безпідставно поклав судовий збір на відповідача, посилаючись на те, що органи прокуратури звільнені від його сплати, внаслідок чого було порушено норми процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.09.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 року, було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Корсакової Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Корсакової Г.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.09.2015р.

В судовому засіданні 03.09.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10417/15 від 01.07.2015р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні 03.09.2015р. представник позивача заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник прокуратури в судове засідання 03.09.2015р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та прокуратури в судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та прокуратури про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника прокуратури за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 03.09.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

10.12.2014р. між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/109 (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 10-22).

За умовами Договору (п.п.1.1-1.4) виконавець зобов'язується у 2014 році надати замовникові послуги з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (заводський ремонт за технічним станом бронетранспортерів БТР-70) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у календарному плані надання послуг (додаток №1 до Договору), що є невід'ємною частиною цього Договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити ці послуги. Заводський ремонт за технічним станом згідно ДСТУ В 3576-97 "Експлуатація та ремонт військової техніки" - Ремонт, під час якого контроль технічного стану виконується з періодичністю та в обсязі, встановленими в нормативній документації, а обсяг і момент початку ремонту визначаються технічним станом виробів військового призначення. За цим Договором ремонту підлягають 10 одиниць виробів (10 од. БТР-70). Підставою для укладення Договору є рішення комітету з конкурсних торгів Міністерства оборони України від 21.11.2014р. №75/535/4. Вироби (вузли, блоки, агрегати, комплектуючі), які отримані виконавцем для їх ремонту, є військовим майном та власністю держави.

Згідно з п.п.3.1, 3.4 Договору ціна останнього становить 8 520 000,00 грн., за резервним фондом КПКВ 2101710, КЕКВ 2260, стаття 3639 кошторису МО України, у тому числі ПДВ - 1 420 000,00 грн. Ціна Договору не може бути перевищена виконавцем. Таке перевищення оплаті не підлягає.

Порядок здійснення оплати погоджений сторонами в розділі 4 Договору, згідно з п.п.4.1, 4.4 замовник здійснює розрахунки з виконавцем за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником Акту приймання наданих послуг, який є невід'ємною частиною цього Договору (зразок - додаток 4 до Договору), відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок позивача. Виконавець у строк до 28.12.2014р., після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг або повернути невикористані кошти на рахунок замовника.

Термін надання послуг - до 28.12.2014р. Дострокове надання послуг дозволяється за письмовою згодою сторін. Приймання наданих послуг замовником здійснюється спільною комісією замовника, військової частини (отримувача виробів) та виконавця. За результатами приймання наданих послуг комісія складає та підписує Акт приймання наданих послуг (додаток 4 до Договору), який надається на адресу замовника та виконавця для затвердження. Зобов'язання виконавця по наданню послуг за Договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання комісією Акту приймання наданих послуг (додаток 4 до Договору). Після кінцевого приймання послуг 1285 ГВП МО України оформляє та надає замовнику посвідчення (додаток 5 до Договору) на кожен виріб окремо, яким підтверджується відповідність наданих виконавцем послуг вимогам пункту 2.1. Датою виконання зобов'язань замовником є дата повного розрахунку з виконавцем згідно умов даного Договору зі складанням Акту звіряння розрахунків (додаток 6 до Договору), що є підтвердженням того, що сторони не мають претензій одна до одної (п.п.5.1, 5.16-5.18 Договору).

За порушення терміну виконання зобов'язання з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання в зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, виконавець сплачує штрафні санкції в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми невикористаних коштів (п.7.2 Договору).

В п.10.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 30.12.2014р., а з питань розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

10.12.2014р. між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору (том справи - 1, аркуш справи - 29), в якій сторони дійшли згоди внести зміни до п.4.4 Договору та викласти його в такій редакції: "4.4. За письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого Рішення Міністра оборони України, замовник має право здійснювати попередню оплату в розмірі до 90% від суми договору в термін до 28.12.2014р. згідно абзацу 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014р. №117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за державні кошти" (зі змінами). Виконавець в термін до 28.12.2014р., після отримання попередньої оплати, повинен надати замовникові документи, що підтверджують фактичне надання послуг або повернути невикористані кошти на рахунок замовника".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав у погоджені сторонами порядку і строки роботи, передбачені в Договорі, а також не повернув позивачу попередню оплату.

В процесі судового розгляду позивач та прокуратура повідомили суд про те, що відповідач фактично виконав свої зобов'язання за договором на загальну суму 3 282 060,24 грн., але суму попередньої оплати у розмірі 4 385 939,76 грн. відповідач не повернув.

Зважаючи на порушення відповідачем умов Договору, позивач та прокуратура просили суд, окрім стягнення 4 385 939,76 грн. попередньої оплати, стягнути з відповідача 1 167 240,00 грн. пені за порушення строків виконання робіт, 596 400,00 грн. штрафу та 674 994,08 грн. пені за неповернення суми попередньої оплати, що разом складає 6 844 573,84 грн.

Місцевий господарський суд позов задовольнив частково, визнавши обґрунтованими та документально підтвердженими вимоги позивача і прокуратури в частині стягнення з відповідача 4 385 939,76 грн. попередньої оплати, пені в розмірі 0,1% від вартості послуг в сумі 1 158 720,00 грн., штрафу в розмірі 7% від вартості послуг в сумі 596 400,00 грн., а також пені за неповернення попередньої оплати в сумі 668 691,62 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов Договору позивач на підставі виставленого відповідачем рахунку №388 від 11.12.2014р. перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 90% вартості Договору, а саме 7 668 000,00 грн., про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення №294/173 від 12.12.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 34-35).

Однак у встановлений в Договорі строк (28.12.2014р.) відповідач ремонтні роботи не виконав.

09.02.2015р. між сторонами було складено та підписано Акт звіряння-розрахунків (том справи - 1, аркуш справи - 36), в якому зазначено про те, що послуги з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (заводський ремонт за технічним станом бронетранспортерів БТР-70) за договором №294/14/109 від 10.12.2014р. не надані. Вказаний Акт є невід'ємною частиною Договору, про що безпосередньо вказано на самому Акті.

Колегією суддів враховано посилання відповідача у відзиві на позов та в апеляційній скарзі на те, що за Актом приймання-передавання виробів БТР-70 від 06.02.2015р. відповідач здав, а позивач прийняв БТР-10 в кількості 10 штук (том справи - 1, аркуш справи - 112).

Однак вказаний Акт не свідчить про виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, оскільки згідно з умовами Договору (п.5.16) зобов'язання виконавця по наданню послуг за Договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання комісією Акту приймання наданих послуг (додаток 4 до Договору).

Акт приймання-передавання виробів не є тотожним Акту приймання наданих послуг (виконаних робіт).

Окрім того, 14.05.2015р. сторони підписали протокол №109/1 від 14.05.2015р. про погодження договірної (фактичної) ціни послуг з Ремонтування та технічне обслуговування машин і устаткування спеціальної призначенності (33.12.2) (заводський ремонт за технічним станом бронетранспортерів БТР-70) (додаток №2 до Договору), згідно з яким загальна вартість робіт складає 3 282 060,24 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 115).

В той же день між сторонами було складено і підписано Акт №109/1 від 14.05.2015р. (додаток №4 до Договору), в якому зазначено про те, що відповідач здав, а позивач прийняв у повному обсязі роботи, виконані за спірним Договором, загальною вартістю 3 282 060,24 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 114).

Однак вищезгадані документи були оформлені сторонами вже після звернення позивача з позовом до суду (календарний штамп відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшов позов прокуратури - 22.04.2015р., том справи - 1, аркуш справи - 50).

Окрім того, позивачем і прокуратурою було визначено період прострочення відповідача з 29.12.2014р. по 13.05.2015р., тобто до дня підписання сторонами акту приймання наданих послуг з заводського ремонту за технічним станом виробів №109/1 від 14.05.2015р. та за умовами, визначеними в п.5.16 Договору.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним передбачених Договором робіт у погоджений сторонами строк, тобто до 28.12.2014р.

Відповідно до п.4.4 Договору виконавець в термін до 28.12.2014р., після отримання попередньої оплати, повинен повернути невикористані кошти на рахунок замовника.

Як уже зазначалося вище, вартість виконаних відповідачем робіт складає 3 282 060,24 грн., а тому, враховуючи сплачені позивачем на користь відповідача 7 668 000,00 грн. попередньої оплати, відповідач повинен був повернути позивачу 4 385 939,76 грн. попередньої оплати, яка не була використана, але у встановлений в Договорі строк відповідач грошові кошти не повернув.

Доказів на підтвердження протилежного ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідач зазначав про те, що він був позбавлений можливості виконати свої зобов'язання за Договором, оскільки комплектуючі, надання яких передбачено п.5.29 Договору, були надані позивачем лише 02.02.2015р. на підставі наряду №185/15 від 30.01.2015р.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.5.29 Договору замовником (через центральні служби забезпечення ЗС України), при можливості, надаються матеріали, сировина, комплектуючі.

Тобто, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, надання матеріалів, сировини та комплектуючих не є безумовним обов'язком позивача, а виконання відповідачем робіт не поставлено в залежність від виконання позивачем вищезгаданого пункту Договору.

З наявного в матеріалах справи наряду №185/15 від 30.01.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 107) вбачається, що відповідачу було видано "муфта в сборе" в кількості 40 штук на підставі замовлення (заявки) відповідача №020/219, вх.№1284 від 29.01.2015р. Отже, заявка була подана відповідачем вже після закінчення строку для виконання робіт (28.12.2014р.), тобто в період, коли розпочалося прострочення відповідача.

Посилання відповідача на те, що строк дії Договору було пролонговано сторонами на невизначений строк не може бути прийняте судом до уваги, оскільки відповідно до п.п.11.3, 11.4 Договору дійсними та обов'язковими для сторін визнаються зміни та доповнення, що вносяться ними у Договір за взаємною згодою та з урахуванням п.11.4 Договору. Під взаємною згодою сторін щодо змін чи доповнення Договору вважаються підписані сторонами додаткові угоди, які після їх підписання є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до ст. ст. 626-628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи Договір, сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі й щодо ціни Договору, порядку і строків виконання робіт, її прийняття, строку дії Договору, тощо.

Натомість суду не надано жодних доказів на підтвердження досягнення сторонами згоди щодо продовження строку дії Договору та укладення відповідної додаткової угоди з цього приводу.

Колегією суддів враховано, що фактично Акт приймання наданих послуг було складено сторонами 14.05.2015р., але відповідно до п.10.1 Договору з питань розрахунків останній діє до повного виконання сторонами зобов'язань по цьому Договору.

Таким чином, на час звернення з позовом до суду та розгляду справи місцевим господарським судом Договір припинив свою дію і правові підстави для утримання невикористаної відповідачем попередньої оплати у сумі 4 385 939,76 грн. відсутні. Оскільки відповідач не надав доказів виконання своїх зобов'язань перед позивачем в цій частині, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимоги позивача і прокуратури щодо стягнення з відповідача 4 385 939,76 грн. попередньої оплати.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п.7.2 Договору передбачено, що за порушення терміну виконання зобов'язання з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання у зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, виконавець сплачує штрафні санкції в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми невикористаних коштів.

За розрахунком колегії суддів, який збігається з розрахунком місцевого господарського суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 158 720,00 грн. пені (0,1% від вартості послуг, з яких допущено прострочення), 596 400,00 грн. штрафу (7% вартості послуг) та 668 691,62 грн. пені за неповернення попередньої оплати. Оскільки позивачем і прокуратурою невірно визначено період прострочення при здійсненні нарахування пені за неповернення попередньої оплати вимога про стягнення з відповідача 6 302,46 грн. пені є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи відповідача про те, що місцевим господарським судом було невірно здійснено розрахунок штрафних санкцій є безпідставним та спростовується зібраними у справі доказами. В своєму контррозрахунку відповідач зазначив про те, що періодом його прострочення є з 29.12.2014р. по 05.02.2015р. Однак, як уже зазначалося вище, в процесі судового розгляду було з'ясовано, що період прострочення відповідача становить з 29.12.2014р. (з наступного дня, коли роботи мали бути виконані) по 13.05.2015р. (день, який передував даті підписання між сторонами акту приймання наданих послуг - 14.05.2015р.).

В матеріалах справи наявне клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем.

З цього приводу необхідно зазначити, що підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання наведені в ст. 617 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З наведеного вище випливає, що відсутність коштів не виправдовує бездіяльність відповідача, як виконавця, та не є передумовою для звільнення його від відповідальності за порушення своїх договірних зобов'язань.

Тобто, в даному випадку відсутні передумови для зменшення заявлених до стягнення штрафу і пені.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Однак відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Колегією суддів враховано посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом було порушено норми процесуального права, а саме покладено судові витрати на відповідача, хоча прокуратура при зверненні до суду з позовом судовий збір не сплачувала.

З цього приводу необхідно зазначити наступне. Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Отже, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду (аналогічна правова позиція викладена в п.4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Здійснюючи розподіл судових витрат у даній справі, місцевий господарський суд не порушував вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10417/15 від 01.07.2015р. прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "КИЇВСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10417/15 від 01.07.2015р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/10417/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Г.В. Корсакова

А.І. Мартюк