ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.15 Справа№ 914/1975/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м. Київ

до відповідача: субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, Львівська область, с. Семенівка

про звернення стягнення на предмет застави

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Залицайло М.С.

Представники:

від позивача: Шубак М.І., представник (довіреність від 02.06.2015 р.);

від відповідача: не зявився;

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», м. Київ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, Львівська область, с.Семенівка про звернення стягнення на предмет застави.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 18.06.2015р. призначив розгляд справи на 02.07.2015 р. Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених в ухвалах суду. За клопотанням представника позивача строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 01.09.2015 р.

Представнику розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, на виконання умов якого відповідачу надано кошти в сумі 34 000 доларів США. Відповідач зобовязувався протягом дії договору сплачувати проценти за користування коштами та повернути суму кредиту у визначений в договорі строк. В подальшому між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» 08.12.2011 р. було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив своє право вимоги позивачу за кредитним та забезпечувальним договорами, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем. Однак, відповідач свої зобовязання перед новим кредитором по кредитному договору не виконав суму кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у визначений в договорі строк не сплатив, станом на дату подання позову до суду заборгованість становила 691 143 грн. 90 коп. по кредиту, 1 187 325 грн. 67 коп. по сплаті процентів, 244 455 грн. 76 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 5000грн. 00 коп. штрафу. Також, відповідно до укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем договору застави транспортного засобу, відповідач передав в заставу позивачу для забезпечення вимог заставодержателя по кредитному договору транспортний засіб. Відповідно до умов договору застави, в разі невиконання або неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, заставодержатель має право задовольнити забезпечені договором застави вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави. У звязку з цим, позивач просив суд стягнути заборгованість в розмірі 2127925грн. 33 коп., звернувши стягнення на заставлене майно (транспортний засіб) шляхом продажу предмету застави на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

31.08.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 2 127 925 грн. 33 коп., звернувши стягнення на заставлений відповідачем транспортний засіб шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною у розмірі не нижче 191 000 грн. 00 коп.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвал суду не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

16 травня 2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСибанк» (банк) та субєктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №0 та додатки до нього.

За цим договором банк зобовязувався надати позичальнику (відповідачу) однією сумою, а позичальник зобовязувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 34 000 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач надав відповідачу обумовлену суму грошових коштів.

Згідно п. 1.2.2. договору, позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 16.05.2011 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 8.4. цього договору.

Відповідно до п. 1.3.1. договору, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 14,2% річних.

Днем сплати ануїтетного платежу є 16 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом позичальник зобовязаний сплатити ануїтетний платіж.

Згідно п. 8.1. договору, у випадку порушення зобовязання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором, на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної в два рази від діючої ставки. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу).

Відповідно до п. 5.7. договору, у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань щодо своєчасного повернення кредиту та плати за кредит банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення (заставу, поруку тощо).

Судом також встановлено, що 16 травня 2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСибанк» (завставодержатель) та субєктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (заставодавець) було укладено договір застави транспортного засобу №124460.

За цим договором заставодавець передає в заставу рухоме майно транспортний засіб: автобус БАЗ, модель Еталон А079.14, 2008 р., жовтий, автобус-D, кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що є предметом застави за договором.

Заставою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань заставодавця за кредитним договором №00, зокрема: зобовязання по поверненню в повному обсязі отриманих кредитних коштів в сумі 34 000 доларів США; процентів у розмірі 14,2% річних; комісій та інших витрат (п.п. 1.3., 1.4. договору застави).

Згідно п. 3.1. договору застави право звернення стягнення на предмет застави виникає у заставодержателя у випадках, обумовлених положенням кредитного договору, договору застави та нормами чинного законодавства України.

8 грудня 2011 р. мiж Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (продавець) та Публічним акціонерним банком «Дельта Банк» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

За даним договором продавець зобовязувався продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець погоджувався придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі.

Відповідно до п. 2.3. договору права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця, та, з урахуванням інших зобовязань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобовязання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаними з моменту підписання продавцем та продавцем акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами

Згідно акту прийому-передачі від 07.02.2012 р., ПАТ «УкрСиббанк» передав позивачу права вимоги за кредитним договором №00 від 16.05.2008 р. та договором застави транспортного засобу №124460 від 16.05.2008 р.

Листом з вих. №31.4-08/16 від 22.01.2012 р. позивач повідомив відповідача про заміну кредитора у зобовязаннях за кредитним договором №00 від 16.05.2008 р. та договором застави транспортного засобу №124460 від 16.05.2008 р.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника позивача, відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами по кредитному договору не виконав, на дату судового розгляду заборгованість відповідача перед позивачем становить 691 143 грн. 90 коп. по кредиту, 1 187 325 грн. 65 коп. заборгованості по сплаті процентів.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 8.1. договору, у випадку порушення зобовязання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором: на суму прострочених процентів, банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Пеня нараховується в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Згідно п. 8.6. кредитного договору позичальник зобовязаний сплатити банку неустойку за порушення своїх зобовязань (в тому числі, і за порушення термінів виконання зобовязань), встановлених п.п.4.5., 4.6., 4.7., 4.9. цього договору. Розмір зазначеної в цьому пункті договору неустойки становить 5000грн.

З врахуванням цих положень, позивачем правомірно нараховано пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 244 455 грн. 76 коп., штраф в розмірі 5000грн. 00 коп. за порушення п. 4.5. кредитного договору.

Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частиною 2 цієї статті встановлено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно абз. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (абз. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

З огляду на те, що між сторонами спір щодо початкової ціни продажу предмета застави відсутній, суд приходить до висновку про визначення початковою ціною продажу предмета застави вартість предмета застави, яка погоджена сторонами в договорі застави транспортного засобу №124460 від 16.05.2008 р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 691 143 грн. 90 коп. заборгованості по кредиту, 1 187 325 грн. 67 коп. заборгованості по сплаті процентів, 244 455 грн. 76 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів, 5 000 грн. 00 коп. штрафу обґрунтовані поданими доказами та підлягають до задоволення шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконувати обовязки тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Пунктом 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача із даним позовом до суду) передбачено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 572, 575, 589, 599, 610, 612, 625, 626, 1048, 1050, 1052, 1054 ЦК України, ст. 193, 230, 231, 232 ГК України, ст.ст. 7, 33, 38 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м. Київ, вул. Щорса, 36-Б (ідентифікаційний код 34047020) борг в розмірі 2 127 925 грн. 33 коп., в тому числі: 691 143 грн. 90 коп. заборгованості по кредиту, 1 187 325 грн. 67 коп. заборгованості по сплаті процентів, 244 455 грн. 76 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів, 5 000 грн. 00 коп. штрафу, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, яке належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, а саме: автобус БАЗ, модель Еталон А079.14, 2008 року, жовтий, автобус-D, кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного транспортного засобу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 191 000 грн. 00 коп.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в користь державного бюджету 42 558 грн. 50 коп. судового збору.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 01.09.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 07.09.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.