ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

03 вересня 2015 р. Справа № 902/868/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО АКВА»

(04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 21)

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(24000, Вінницька обл., м. Могилів-Подільський, вул. Стависька,

буд. 48, кв. 72)

про стягнення 5293,00 грн.

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В..

за участю представників сторін:

позивача : не з'явився;

відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО АКВА» звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 вартості неповернутого майна в розмірі 5293,00 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного 15.11.2012 року договору суборенди обладнання № 694 позивачем передано, а відповідачем отримано обладнання за актом прийому-передачі № 359 від 03.12.2013 року. У звязку з несплатою відповідачем орендної плати позивач, відповідно до умов договору, направив останньому повідомлення про розірвання договору. Згідно п. 4.2. договору Орендар зобовязаний повернути Суборендарю орендоване обладнання у справному стані протягом 5 календарних днів з моменту закінчення терміну дії договору. Однак, станом на 05.04.2015 року відповідач відповіді на повідомлення не надіслав, обладнання не повернув. Пунктом 4.3. договору сторони погодили, що в разі неповернення обладнання у справному стані і в строк, зазначений в п. 4.2. договору, обладнання вважається втраченим і відповідно до п. 5.1.1. його вартість підлягає відшкодуванню Орендарю за рахунок Суборендаря.

Ухвалою суду від 24.06.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/868/15 з призначенням до розгляду в судовому засідання 16.07.2015 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

Ухвалою суду від 16.07.2015 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 03.09.2015 року.

На визначену судом дату представник позивача не зявився. У клопотанні б/н. від 20.08.2015 року просив справу розглянути за наявними матеріалами за його відсутності.

Відповідач правом участі в судовому засіданні також не скористався, визначених судом доказів не надав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив.

Про час, місце та день розгляду справи відповідач повідомлявся ухвалами суду від 24.06.2015 р., від 16.07.2015 р., які надсилалась останньому за адресою місцезнаходження, яка міститься та позовній заяві, договорі та повідомленні-вимозі - АДРЕСА_1. При цьому, ухвала суду від 24.06.2015 року повернута до суду відділенням поштового звязку з написом наступного змісту: «За відмовою адресата від одержання», а ухвала від 16.07.2015 року повернута з написом: «Адресат тимчасово не проживає».

Враховуючи наведене, суд приймає до уваги наступні положення законодавства.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Виходячи з вимог ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Варто зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При неявці відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.45 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» обов'язок щодо внесення змін про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі стосовно місцезнаходження покладається на останню.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році», п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року» дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

15 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Аква» (позивач, за договором Орендар) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, за договором Суборендар) укладено договір № 694 суборенди торгово-рекламного обладнання (надалі Договір) (а.с.13,14).

Згідно п.1.1 Договору, Орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування за плату обладнання, що є об'єктом суборенди за цим договором (надалі-обладнання). Склад, перелік, найменування, кількість і заставна вартість з урахуванням індексації обладнання узгоджена сторонами та наведена в акті прийому-передачі, оформленому у відповідності до п. 2.1 цього Договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору, обладнання належить ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» (далі-власник) на праві власності.

Згідно п.1.4 Договору, власник надає згоду на передачу орендарем обладнання в суборенду за цим Договором.

Відповідно до п.1.5 Договору, обладнання передається Суборендареві у користування виключно для зберігання та реалізації продукції, яка поставляється Орендарем Суборендареві. Суборендарю забороняється використовувати обладнання для інших цілей.

Згідно п. 3.1 Договору сторони погодили, що орендна плата за користування обладнанням узгоджена сторонами, зазначається в акті прийому-передачі, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Загальний розмір суборендної плати за цим Договором визначається шляхом підсумовування суборендної плати за всіма комплектами обладнання, що передані в суборенду, за весь період суборенди (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору, орендна плата сплачується Суборендарем за користування обладнанням за кожен календарний місяць з моменту підписання Договору суборенди.

В пункті 2 акту прийому-передачі № 359 від 03.12.2013 року сторони погодили, що орендна плата за користування обладнанням, зазначеному в даному акті, узгоджена сторонами та становить одна гривня за одиницю обладнання на рік, в тому числі ПДВ 20%.

Відповідно до п.п. 4.2.4 п. 4.2 Договору, Суборендар зобов'язався вчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняла у строкове платне користування обладнання - холодильник UBC 400 Ісеstream Medium внутрішній «Моршинська» сер. № 79169, інв. № Н3385, вартістю 5293,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі №359 від 03.12.13р. (а.с.14-на звороті).

Однак, за даними позивача, відповідач свої договірні зобов'язання по сплаті орендної плати не виконав (а.с.3).

Відповідно до п.п. 9.3.5 п.9.3 Договору, Орендар має право достроково в односторонньому порядку відмовитись від Договору та розірвати його в разі, якщо Суборендар прострочив сплату орендної плати понад трьох місяців.

Згідно п.9.4 Договору, про дострокове розірвання цього договору Орендар повідомляє Суборендаря письмовим повідомленням з зазначенням підстави дострокового розірвання за 10 ( десять) календарних днів до дати розірвання.

13.05.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу від 12.05.2015 року про розірвання договору № 694 від 15.11.2012 року суборенди торгово-рекламного обладнання з 22.05.2015 року на підставі п.9.4 даного Договору, а також з вимогою повернути обладнання до 27.05.2015 року у справному стані згідно умов Договору (а.с.9).

Факт отримання відповідачем вказаного повідомлення-вимоги від 12.05.2015 року підтверджується наданим позивачем витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», який містить інформацію про те, що 20.05.2015 року поштове відправлення було особисто вручене адресату (одержувачу)(а.с.10).

Відповідно до пп.4.2.6 п.4.2 договору, Суборендар зобов'язався по закінченню терміну дії цього договору, або його достроковому розірванні повернути Орендареві обладнання у справному стані протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту розірвання даного Договору.

Відповідно до п.4.3 Договору, сторони домовились, що в разі неповернення обладнання в строк, зазначений в п.4.2 даного Договору, обладнання вважається втраченим.

Згідно пп.5.1.1 п.5.1 Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов дійсного договору згідно чинного законодавства України. У випадку втрати або знищення торгового обладнання під час дії договору суборенди торгового обладнання Суборендар протягом 5-ти днів з моменту отримання письмової вимоги з боку Орендодавця про відшкодування вартості обладнання, має відшкодувати вартість торгового обладнання, вказану в акті прийому-передачі обладнання, а також, якщо Суборендар не може повернути торгове обладнання орендарю (згідно письмового звернення з боку Орендаря та по закінченню терміну дії договору) у разі його втрати, знищення.

Згідно даних позивача, відповідач вказане повідомлення-вимогу позивача від 12.05.2015 року залишила без відповіді та задоволення.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 5293,00 грн. вартості неповернутого обладнання згідно договору № 694 від 15.11.2012 року суборенди торгово-рекламного обладнання, що підтверджується наявними матеріалами справи.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати обороту, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобовязання за Договором відповідачем не виконано.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення вартості неповернутого обладнання в розмірі 5293,00 грн. правомірною та обґрунтованою.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач позов не оспорила, своїм правом на участь в судовому розгляді справи не скористалася, доказів сплати вартості неповернутого обладнання згідно договору № 694 від 15.11.2012 року суборенди торгово-рекламного обладнання не подала.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (24000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО АКВА» (04053, м. Київ, вул.. Артема, буд. 21, ) 5 293 (пять тисяч двісті девяносто три) грн. 00 коп. вартості неповернутого обладнання та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 07 вересня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 21)

3 - відповідачу (24000, АДРЕСА_2)