ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2015 р. Справа № 914/1349/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я. О.

суддів Давид Л. Л. Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.,

за участю представників:

позивача: не зявився;

відповідача: не зявився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства Свемон-Захід б/н від 22.06.2015

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 (cуддя Іванчук С.В.)

у справі № 914/1349/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Вікторія-Феліз, м. Кіровоград

до відповідача: публічного акціонерного товариства Свемон-Захід, м. Львів

про стягнення заборгованості.

Товариство з обмеженою відповідальністю Вікторія-Феліз звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до публічного акціонерного товариства Свемон-Захід про стягнення 21 100, 20 грн основного боргу, 1 749, 05 грн 3% річних та 7 553, 87 грн інфляційних втрат. Позов заявлено на підставі договору субпідряду № 37855-87Ф від 10.06.2012, укладеного позивачем з відповідачем.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом позивач уточнював свої вимоги та в заяві від 26.05.2015 просив стягнути з відповідача 21 100, 20 грн основного боргу, 1 830, 57 грн 3% річних, 15 107, 74 грн індексу інфляції, 2 203, 22 грн інших судових витрат та 1 827, 00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Вказана заява прийнята судом першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.06.15 у справі № 914/1349/15 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 21 100, 20 грн основного боргу, 15 100, 53 грн інфляційних втрат, 1 830, 57 грн - 3% річних, 254, 62 грн - інших судових витрат та 1826, 65 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження позовних вимог, а відповідач позов не заперечив та не спростував документально.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ПАТ Свемон-Захід звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2015, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права.

Зокрема, не погоджується із нахованим сумами інфляційних втрат та 3% річних та вважає їх дещо завищеними, а тому необґрунтованими.

Крім того, вважає, що не повинен оплачувати витрати, повязані з явкою представника позивача в судове засідання, оскільки такий не являється особою зі спеціальними знаннями, які мають право на відшкодування вартості проїзду, добових тощо, у випадку виклику їх до суду.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 у складі колегії суддів: головуючий суддя Юрченко Я.О., судді Давид Л.Л. та Зварич О.В. відкладено розгляд справи на 01.09.2015.

Розпорядженням в.о. голови суду від 31.08.2015 у звязку з перебуванням судді Зварич О.В. у відпусті, у склад судової колегії внесено зміни, замість судді Зварич О.В. введено суддю Хабіб М.І.

В судове засідання сторони участі своїх представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 у справі № 914/1349/15 залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.06.2012 ПАТ Свемон-Захід (генпідрядник) та ТОВ Вікторія-Феліз (субпідрядник) укладено договір субпідряду №37855-87Ф, відповідно до п. 1.1 якого субпідрядник зобовязується виконати роботи по будівництву ВОЛЗ VOL0033 (пр.Перемоги, 7)-POP VOL0033 (пр.Перемоги, 17) прим. ВАТ Ві Ей ОСОБА_1 в м.Луцьк та здати в обумовлені терміни, а генпідрядник прийняти і провести їх оплату відповідно до умов цього договору.

Відповідно до розділу 2 вартість всіх робіт складає 21 100, 20 грн в т.ч. ПДВ (20%) 3 516, 70 грн. Договірна вартість виконання робіт, доручених субпідряднику за цим договором є твердою. Загальна вартість робіт за договором може бути переглянута у випадку зміни фактичного обсягу виконаних робіт.

У додатку №1 до договору підряду від 10.06.2012 сторони уклали протокол погодження ціни, в якому погодили величину договірної ціни за договором субпідряду №37855-87Ф від 10.06.12, що складає 21 100, 20 грн (з ПДВ).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що термін виконання робіт становить 25 робочих днів з дати підписання даного договору до дати передачі на підписання генпідряднику акту прийняття робіт.

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється за актом форми №КБ-2в і довідкою форми №КБ-3 (п.5.1 даного договору).

За умовами розділу 6 договору генпідрядник сплачує субпідряднику аванс в розмірі 30%. Розрахунок генпідрядника з субпідрядником за виконані роботи здійснюється на підставі оформленого акту виконаних робіт ф.№КБ-2в і довідки ф.№КБ-3. Розрахунки проводяться генпідрядником у безготівковому вигляді за формою платіжного доручення, на протязі 15 календарних днів після підписання довідки ф.№КБ-3.

На виконання умов договору позивачем були виконані підрядні роботи на суму 21100, 20 грн, що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт*та витрат* (форми №КБ-3) за червень 2012 року разом з актом приймання виконаних підрядних робіт (форми №КБ-2в) за червень 2012 року, які підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками 25.06.2012.

Однак, відповідач в порушення умов договору, оплати за дані роботи не провів.

Відтак, 24.02.2015 позивач надіслав на адресу відповідача претензію за вих.№66/04 від 23.02.2015, в якій позивач просив відповідача погасити заборгованість. Однак, дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За умовами ст. 525 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковий для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, з огляду на невиконання відповідачем умов договору в частині оплати за виконані роботи, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 15 107, 74грн. та 3% річних в розмірі 1830, 57 грн за період з 11.07.2012 по 02.06.2015.

Здійснивши власний перерахунок, колегія суддів погоджується з правомірністю задоволення місцевим господарським судом 15 100, 53 грн інфляційних втрат 1 830, 57 грн 3% річних.

Крім того, місцевим господарським судом присуджено до стягнення також 254, 60 грн витрат, підтверджених проїзними документами ДЄ №255989, ДЄ №255991 на загальну суму 254, 60 грн.

Колегія суддів погоджується з правомірністю та обґрунтованістю задоволення вказаної суми, оскільки з огляду на приписи ст. 34, 43 ГПК України лише сума в розмірі 254, 60 грн підтверджена належними та допустимими доказами. Решту доказів місцевим господарським судом підставно не взято до уваги.

Щодо твердження скаржника, що представник позивача не являється особою зі спеціальними знаннями, які мають право на відшкодування вартості проїзду, добових тощо, у випадку виклику їх до суду, судова колегія зазначає наступне.

Ст. 44 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Слід зазначити, що склад судових витрат не є вичерпним.

З огляду на те, що ухвалою суду від 27.04.2015 явка повноважного представника позивача була визнана обовязковою, позивач забезпечив таку явку в судове засідання 14.05.2015, останній має право на відшкодування реальних втрат, повязаних із забезпеченням явки представника в судове засідання.

Відтак, доводи скаржника є необгрунтованими.

Згідно з ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи скаржника про необгрунтованість нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними та не підтвердженими. Крім того, слід зазначити, що ухвалою суду скаржника суд зобовязував надати контррозрахунок інфляційних втрат та 3% річних, однак скаржник в судове засідання не зявився, вимоги ухвали суду не виконав.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Тернопільської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 у справі № 914/1349/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 04.09.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Хабіб М.І.