РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015Справа №910/13448/15
Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»

до Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення 94 967,35 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Танчак Н.В. (довіреність № 38-2072/470 від 10.05.2012 року);

відповідача: ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1, виданий 27.11.2008 року),

ВСТАНОВИВ :

26.05.2015 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі - позивач) до суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 94 967,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 01.10.2004 року між ним та відповідачем був укладений тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 10440 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді у потрібних останньому обсягах (далі - послуги, теплова енергія), а відповідач зобов'язувався надані позивачем послуги оплачувати вчасно та у повному обсязі.

Відповідач зобов'язання, взяті на себе згідно з умовами договору, виконував неналежним чином.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 94 967,35 грн, з яких: 66 374,36 грн - основний борг, 14 297,15 грн - пеня, 14 295,84 грн - сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Провадження у справі порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 року, розгляд справи призначено на 17.06.2015 року.

17.06.2015 року в судовому засіданні був присутній представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час а місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 13.07.2015 року.

03.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач, зокрема, зазначив, що приміщення, до якого здійснювалось постачання теплової енергії за договором, з 2009 року до березня 2015 року перебувало в оренді у суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 Останній був зобов'язаний самостійно оплачувати усі спожиті комунальні послуги, в тому числі і послуги, надані позивачем. Відповідач просив суд позов задовольнити частково, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, відмовити, а також надати йому можливість сплатити залишок основного боргу в розмірі 44 085,83 грн до 01.10.2015 року.

На підставі розпорядження № 04-23/943 від 10.07.2015 року, був проведений повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/13448/15. Вказану справу передано для розгляду судді Я.А. Карабань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року справу № 910/13448/15 було прийнято суддею Я.А. Карабань до свого провадження, розгляд вказаної справи призначено на 11.08.2015 року.

11.08.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява, в якій позивач, на підставі ст. ст. 22, 44 ГПК України, просив суд окрім заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, в сумі 94 967,35 грн, стягнути з відповідача також судові витрати в розмірі 1 000,00 грн, пов'язані із забезпеченням явки представника до суду.

Крім того, через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи копію платіжного доручення № 72 від 12.06.2015 року та припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача частини основного боргу в розмірі 31 371,50 грн, на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Представник позивача в судових засіданнях 11.08.2015 року та 25.08.2015 року заявлені вимоги, з урахуванням клопотання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог, підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнав, проти задоволення позовних вимог щодо стягнення пені та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, заперечував.

У судовому засіданні 25.08.2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши відповідача та повноважного представника позивача, судом встановив наступне:

З договору купівлі-продажу від 11.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузьковою Ю.В., вбачається, що відповідач набув у власність нежитлові приміщення першого поверху 1-5, 9-11,13-23 в літ. А-5, загальною площею 236,8 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

01.10.2004 року між комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (далі - позивач) та суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 (далі - відповідач) був укладений тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 10440 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору, за цим договором енергопостачальна організація (позивач) бере на себе зобов'язання постачати споживачеві (відповідачу) теплову енергію в гарячій воді (далі - теплова енергія) в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни передбачені цим договором.

З додатку № 2 до договору від 20.10.2004 року вбачається, що адреса приміщення, до якого здійснювалось постачання теплової енергії за договором, - Харківська набережна, буд. 9.

У позовній заяві позивач пояснив, що здійснював постачання теплової енергії до нежилого приміщення, яке належить відповідачу та розташоване на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2.1 договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону;

- гаряче водопостачання - протягом року;

- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Пунктом 1 додатку № 1 від 27.10.2004 року «Обсяги постачання теплової енергії споживачу» передбачено, що енергопостачальна організація (позивач) постачає споживачу (відповідачу) протягом року теплову енергію в гарячій воді в межах Qрік = 53,8785 Гкал/рік.

Облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 6.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п. 6.2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки відпустки-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання (у 2-х примірниках).

Позивач протягом періоду з січня 2013 року по лютий 2015 року включно поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 67 430,52 грн, що підтверджується рахунками-фактурами від:

- 07.02.2013 року на суму 5 908,20 грн (теплова енергія спожита у січні 2013 року);

- 07.03.2013 року на суму 4 305,43 грн (теплова енергія спожита у лютому 2013 року);

- 08.04.2013 року на суму 5 154,96 грн (теплова енергія спожита у березні 2013 року);

- 07.05.2013 року на суму 780,29 грн (теплова енергія спожита у квітні 2013 року);

- 07.11.2013 року на суму 1 918,86 грн (теплова енергія спожита у жовтні 2013 року);

- 06.12.2013 року на суму 3 005,93 грн (теплова енергія спожита у листопаді 2013 року);

- 08.01.2014 року на суму 5 052,85 грн (теплова енергія спожита у грудні 2013 року);

- 07.02.2014 року на суму 6 301,14 грн (теплова енергія спожита у січні 2014 року);

- 07.03.2014 року на суму 3 960,78 грн (теплова енергія спожита у лютому 2014 року);

- 07.04.2014 року на суму 2 844,48 грн (теплова енергія спожита у березні 2014 року);

- 08.05.2014 року на суму 1 252,10 грн (теплова енергія спожита у квітні 2014 року);

- 08.12.2014 року на суму 4 793,71 грн (теплова енергія спожита у листопаді 2014 року);

- 08.01.2015 року на суму 7 588,24 грн (теплова енергія спожита у грудні 2014 року);

- 09.02.2015 року на суму 7 953,18 грн (теплова енергія спожита у січні 2015 року);

- 10.03.2015 року на суму 6 610,37 грн (теплова енергія спожита у лютому 2015 року),

копії яких долучені до матеріалів справи.

Проте відповідач, в порушення зобов'язань, взятих на себе згідно з умовами договору, спожиту ним протягом періоду з січня 2013 року по лютий 2015 року включно теплову енергію, оплатив частково.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача вимоги про сплату заборгованості № 1031 від 08.08.2014 року, № 321 від 30.03.2015 року. Направлення зазначених вимог підтверджується фіскальними чеками від 08.08.2014 року, 31.03.2015 року відповідно, копії яких наявні в матеріалах справи.

Однак позивач відповіді не отримав, заборгованість з оплати спожитої відповідачем теплової енергії сплачена останнім не була.

Вважаючи, що його права порушено, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 94 967,35 грн, з яких: 66 374,36 грн - основний борг, 14 297,15 грн - пеня, 14 295,84 грн - сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

03.07.2015 року від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач, зокрема, зазначив, що приміщення, до якого здійснювалось постачання теплової енергії, з 2009 року до березня 2015 року перебувало в оренді у суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 Останній був зобов'язаний самостійно оплачувати усі спожиті комунальні послуги, в тому числі і послуги, надані позивачем.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, тягар утримання майна покладений саме на його власника.

Крім того, тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 10440 від 01.10.2004 року укладений саме суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 Тому наведені доводи відповідача судом до уваги не беруться.

12.06.2015 року відповідач сплатив частину основного боргу в розмірі 31 371,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 72, копія якого долучена до матеріалів справи, тобто оплата частини основного боргу відбулась після порушення провадження у даній справі.

У зв'язку з цим, 11.08.2015 року представником позивача було подане клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача частини основного боргу в розмірі 31 371,50 грн. У вказаному клопотанні позивач просив суд, стягнути з відповідача залишок основного боргу в сумі 35 002,86 грн, 14 297,15 грн пені та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 14 295,84 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року роз'яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на викладене суд дійшов висновку проте, що клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача частини основного боргу в розмірі 31 371,50 грн, подане представником позивача 11.08.2015 року, підлягає задоволенню.

Крім того, 11.08.2015 року в судовому засіданні відповідач подав письмові пояснення, в яких зокрема зазначив, що проти стягнення основного боргу не заперечує, однак позовні вимоги в частині стягнення пені та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, не визнає.

Згідно з ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Частиною 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що дії відповідача щодо часткового визнання позову не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а вимога позивача про стягнення з відповідача залишку основного боргу в сумі 35 002,86 грн (66 374,36 - 31 371,50) є обґрунтованою. Відтак позов у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6.5 договору, споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірним навантаженням з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

11.08.2015 року відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що лічильник теплової енергії у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, не встановлений.

Згідно з п. 6.7 договору, погашення боргу та відсотків за товарний кредит повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку безпосередньо від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою. У разі несплати в указані терміни дія товарного кредиту продовжується на суму боргу, який залишився.

Так, п. 6.5 договору встановлює строк оплати саме різниці між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією, у той час як п. 6.7 договору передбачає строк оплати спожитих, але не оплачених послуг.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу за спожиту відповідачем і не оплачену теплову енергію, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку для обчислення строку оплати спожитої теплової енергії необхідно застосовувати саме положення п. 6.7 договору.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що рахунок-фактура від:

- 07.02.2013 отриманий споживачем 11.02.2013 року, кінцева дата строку оплати настала 16.02.2013 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 17.02.2013 року;

- 07.03.2013 року отриманий споживачем 13.03.2013 року, кінцева дата строку оплати настала 18.03.2013 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 19.03.2013 року;

- 08.04.2013 року отриманий споживачем 09.04.2013 року, кінцева дата строку оплати настала 14.04.2013 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 15.04.2013 року

- 07.05.2013 року отриманий споживачем 15.05.2013 року, кінцева дата строку оплати настала 20.05.2013 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 21.05.2013 року;

- 07.11.2013 року отриманий споживачем 13.11.2013 року, кінцева дата строку оплати настала 18.11.2013 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 19.11.2013 року;

- 06.12.2013 року отриманий споживачем 10.12.2013 року, кінцева дата строку оплати настала 15.12.2013 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 16.12.2013 року

- 08.01.2014 року отриманий споживачем 11.01.2014 року, кінцева дата строку оплати настала 16.01.2014 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 17.01.2014 року

- 07.02.2014 року отриманий споживачем 12.02.2014 року, кінцева дата строку оплати настала 17.02.2014 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 18.02.2014 року;

- 07.03.2014 року отриманий споживачем 12.03.2014 року, кінцева дата строку оплати настала 17.03.2014 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 18.03.2014 року;

- 07.04.2014 року отриманий споживачем 09.04.2014 року, кінцева дата строку оплати настала 14.04.2014 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 15.04.2014 року;

- 08.05.2014 року отриманий споживачем 15.05.2014 року, кінцева дата строку оплати настала 20.05.2014 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 21.05.2014 року;

- 08.12.2014 року отриманий споживачем 11.12.2014 року, кінцева дата строку оплати настала 16.12.2014 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 17.12.2014 року;

- 08.01.2015 року отриманий споживачем 15.01.2015 року, кінцева дата строку оплати настала 20.01.2015 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 21.01.2015 року;

- 09.02.2015 року отриманий споживачем 11.02.2015 року, кінцева дата строку оплати настала 16.02.2015 року, а прострочення виконання зобов'язання почалось з 17.02.2015 року.

Позивач не нараховує пеню та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, на заборгованості за теплову енергію спожиту відповідачем у лютому 2015 року (рахунок-фактура від 10.03.2015 року на суму 6 610,37 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Часиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 7.2.3 договору, в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунки пені та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, надані позивачем, суд встановив, що дати, з яких починається нарахування вказаних позовних вимог, визначені позивачем вірно, за виключенням розрахунку по рахунку-фактурі від 08.01.2014 року (позивачем датою нарахування пені визначено - 16.01.2014 року, судом встановлено, що прострочення оплати настало тільки 17.01.2014 року).

Крім того, позивачем датою нарахування пені та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, визначено:

- за рахунком-фактурою від 08.12.2014 року - 25.12.2014 року, судом встановлено, що прострочення оплати настало 17.12.2014 року;

- за рахунком-фактурою від 08.01.2015 року - 25.01.2015 року, судом встановлено, що прострочення оплати настало 21.01.2015 року;

- за рахунком-фактурою від 09.02.2015 року - 25.02.2015 року, судом встановлено, що прострочення оплати настало 17.02.2015 року.

Оскільки за вищевказаними рахунками-фактурами дати початку нарахування пені та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, зазначені позивачем, встановлені не раніше ніж дійсно почалось прострочення виконання зобов'язання, суд здійснюючи власний розрахунок прийняв до уваги дати початку нарахування, визначені позивачем. Крім того, позивач обмежив строк нарахування суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, датою - 25.03.2015 року, що також прийнято судом до уваги при здійснення власних розрахунків позовних вимог.

З розрахунку пені, наданого позивачем, вбачається, що нарахування пені здійснюється останнім від дати настання строку виконання зобов'язання по кожному рахунку-фактурі окремо і до 25.03.2015 року.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 10440 від 01.10.2004 року, укладений між сторонами, суд дійшов висновку про те, що вказаний договір не містить положень про продовження строку нарахування штрафних санкцій. Відтак, кінцева дата нарахування пені визначена позивачем не вірно.

Суд зазначає, що за рахунком-фактурою від 07.02.2013 року вартість спожитої теплової енергії протягом січня 2013 року становить 5 908,20 грн, разом з тим, позивач здійснюючи розрахунок пені та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, обраховує їх від суми 4 852,04 грн.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку про те, що відповідачем була здійснена часткова оплата та ухвалами суду від 27.05.2015 року, 13.07.2015 року, 11.08.2015 року зобов'язав позивача надати:

- розрахунок суми заборгованості по кожному місяцю окремо, починаючи з січня 2013 року по лютий 2015 року із зазначенням сплати по кожному місяцю окремо;

- письмові пояснення з посиланням на пункти договору та нормативно-правові акти щодо періоду нарахування пені та інфляційних втрат;

- письмові пояснення щодо початкової та кінцевої дати обчислення пені та інфляційних втрат.

- документально підтверджені письмові пояснення, щодо розрахунків між сторонами за період з моменту виникнення договірних відносин, виклавши їх наступним чином:

Дата (число, місяць, рік), коли повинна здійснюватись оплата, зазначити кожний платіж окремоСума, яка підлягає сплаті (вказати підставу та вид платежу: рахунок № ___ від ___ за ____ або п. ___ договору № ___ від ___)Сума, яка надійшла від відповідача (вказати номер банківського витягу з рахунку, його дату, призначення платежу)Різниця (сума боргу)

ВсьогоВсьогоВсього

Представник позивача, документів, витребуваних ухвалами суду від 27.05.2015 року, 13.07.2015 року та 11.08.2015 року, не надав.

Викладене перешкоджає встановленню судом дати та розміру часткової оплати теплової енергії, спожитої протягом січня 2013 року, здійсненої відповідачем до звернення позивача із позовною заявою до суду.

Відтак, суд не має можливості перевірити вірність розрахунку пені та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, виконаного позивачем за рахунком-фактурою від 07.02.2013 року на суму 5 908,20 грн.

У зв'язку з цим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, нарахованих позивачем за рахунком-фактурою від 07.02.2013 року.

Щодо інших рахунків фактур, суд здійснив власний розрахунок пені:

№ п/пРахунок-фактура, за яким здійснюється розрахунокПеріод нарахуванняСума на яку нараховується пеня (грн)Розмір подвійної облікової ставки НБУРозмір пені (грн)
1рахунок-фактура від 07.03.201319.03.2013-09.06.20134305,437,50%146,86
10.06.2013-12.08.2013 7,00%105,69
13.08.2013-19.09.2013 6,50%58,27
всього:310,82
2рахунок-фактура від 08.04.201315.04.2013-09.06.20135154,967,50%118,63
10.06.2013-12.08.2013 7,00%126,54
13.08.2013-15.10.2013 6,50%117,50
всього:362,67
3рахунок-фактура від 07.05.201321.05.2013-09.06.2013780,297,50%6,41
10.06.2013-12.08.2013 7,00%19,15
13.08.2013-21.11.2013 6,50%28,07
всього:53,63
4рахунок фактура від 07.11.201319.11.2013-14.04.20141918,866,50%100,47
15.04.2014-19.05.2014 9,50%34,96
всього:135,43
5рахунок фактура від 06.12.201316.12.2013-14.04.20143005,936,50%128,47
15.04.2014-16.06.2014 9,50%98,58
всього:227,05
6рахунок-фактура від 08.01.201417.01.2014-14.04.20145052,856,50%158,37
15.04.2014-16.07.2014 9,50%244,61
17.07.2014-17.07.2014 12,50%3,46
всього:406,44
7рахунок-фактура від 07.02.201418.02.2014-14.04.20146301,146,50%125,68
15.04.2014-16.07.2014 9,50%305,04
17.07.2014-18.08.2014 12,50%142,42
всього:573,14
8рахунок-фактура від 07.03.201418.03.2014-14.04.20143960,786,50%39,50
15.04.2014-16.07.2014 9,50%191,75
17.07.2014-18.09.2014 12,50%173,62
всього:404,87
9рахунок-фактура від 07.04.201415.04.2014-16.07.20142844,489,50%137,7
17.07.2014-15.10.2014 12,50%177,29
всього:314,99
10рахунок-фактура від 08.05.201421.05.2014-16.07.20141252,109,50%37,15
17.07.2014-12.11.2014 12,50%1020,05
13.11.2014-21.11.2014 14,00%8,64
всього:1065,84
11рахунок-фактура від 08.12.201425.12.2014-05.02.20154793,7114,00%158,13
06.02.2015-03.03.2015 19,50%133,17
04.03.2015-25.03.2015 30,00%173,36
всього:464,66
12рахунок-фактура від 08.01.201525.01.2015-05.02.20157588,2414,00%69,85
06.02.2015-03.03.2015 19,50%210,81
04.03.2015-25.03.2015 30,00%274,42
всього:555,08
13рахунок фактура від 09.02.201525.02.2015-03.03.20157953,1819,50%59,49
04.03.2015-25.03.2015 30,00%287,62
всього:347,11
Загальний розмір пені за розрахунком суду:5221,70

Так, вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою, проте задоволенню підлягає у розмірі 5 221,70 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Суд також здійснив власний розрахунок суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції:

№ п/пРахунок-фактура, за яким здійснюється розрахунокПеріод нарахуванняСума, що індекс-ться (грн)Розмір індексів інфляції (у відсотках)Сума, на яку збільшилась заборг-ть з урахуванням індексу інфляції (грн)
1рахунок-фактура від 07.03.201319.03.2013-25.03.20154305,43100,0; 100,1; 100,0; 99,9; 99,3; 100,0; 100,4; 100,2; 100,5; 100,2; 100,6; 102,2; 103,3; 103,8; 101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,82188,72
2рахунок-фактура від 08.04.201315.04.2013-25.03.20155154,96100,0; 100,1; 100,0; 99,9; 99,3; 100,0; 100,4; 100,2; 100,5; 100,2; 100,6; 102,2; 103,3; 103,8; 101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,82620,59
3рахунок-фактура від 07.05.201321.05.2013-25.03.2015780,29100,0; 99,9; 99,3; 100,0; 100,4; 100,2; 100,5; 100,2; 100,6; 102,2; 103,3; 103,8; 101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,8395,49
4рахунок-фактура від 07.11.201319.11.2013-25.03.20151918,86100,5; 100,2; 100,6; 102,2; 103,3; 103,8; 101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,8978,48
5рахунок-фактура від 06.12.201316.12.2013-25.03.20153005,93100,2; 100,6; 102,2; 103,3; 103,8; 101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,81510,22
6рахунок-фактура від 08.01.201417.01.2014-25.03.20155052,85100,6; 102,2; 103,3; 103,8; 101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,82521,62
7рахунок-фактура від 07.02.201418.02.2014-25.03.20156301,14102,2; 103,3; 103,8; 101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,83088,24
8рахунок-фактура від 07.03.201418.03.2014-25.03.20153960,78103,3; 103,8; 101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,81814,16
9рахунок-фактура від 07.04.201415.04.2014-25.03.20152844,48103,3; 103,8; 101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,81302,86
10рахунок-фактура від 08.05.201521.05.2014-25.03.20151252,10101,0; 100,4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 103,0; 103,1; 105,3; 110,8450,48
11рахунок-фактура від 08.12.201425.12.2014-25.03.20154793,71103,1; 105,3; 110,8972,61
12рахунок-фактура від 08.01.201525.01.2015-25.03.20157588,24105,3; 110,81265,14
13рахунок-фактура від 09.02.201525.02.2015-25.03.20157953,18110,8858,94
Всього19967,55

Так, за розрахунком суду сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, становить 19 967,55 грн. Разом з тим, суд не може виходити за межі визначеного позивачем розміру позовних вимог. Тому, оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 14 295,84 грн, стягненню підлягає саме ця сума.

У запереченнях проти позову, поданих відповідачем 03.07.2015 року, останній зазначив, що штрафні санкції не можуть бути нараховані більше ніж за рік від дати позову.

Доводи відповідача спростовуються наведеними положеннями ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

11.08.2015 року від представника позивача надійшла заява, в якій позивач, на підставі ст. ст. 22, 44 ГПК України, просив суд окрім заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, в сумі 94 967,35 грн, стягнути з відповідача також судові витрати в розмірі 1 000,00 грн, пов'язані із забезпеченням явки представника до суду.

Витрати позивача у розмірі 1 000,00 грн, пов'язані із забезпеченням явки представника в судові засідання, підтверджуються видатковим касовим ордером від 06.08.2015 року та проїзними документами ЄІ № 777004, ЄІ № 777005, копії яких долучені до матеріалів справи, а також наказом № 91 від 06.08.2015 року «Про направлення у відрядження», згідно з яким ОСОБА_5 направлено у відрядження у м. Київ терміном на 3 доби з 10.08.2015 року в Господарський суд міста Києва, та Положенням про службові відрядження в межах України та закордон працівників КП «Харківські теплові мережі», відповідно до п. 3.1 якого установлено норму добових витрат в межах України - 150 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 року (далі - Постанова) роз'яснено, що до інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.5 Постанови роз'яснено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 090,41 грн, та судові витрати, пов'язані із направленням представника в судове засідання, в сумі 574,10 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (01004, АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, буд. 11, ідентифікаційний код 31557119, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) 35 002,86 грн (тридцять п'ять тисяч дві грн 86 коп.) основного боргу; 5 221,70 грн (п'ять тисяч двісті двадцять одну грн 70 коп.) пені; 14 295,84 грн (чотирнадцять тисяч двісті дев'яносто п'ять грн 84 коп.) суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 1 090,41 грн (одну тисячу дев'яносто грн 41 коп.) судового збору; 574,10 грн (п'ятсот сімдесят чотири грн 10 коп.) судових витрат, пов'язаних із направленням представника в судове засідання.

3. Провадження в справі в частині стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (01004, АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_2) частини основного боргу в розмірі 31 371,50 грн припинити.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01 серпня 2015 року.

Cуддя Я.А. Карабань