ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р.Справа № 922/3896/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 31 088,93 грн.
за участю :

Представник позивача - ОСОБА_4, довіреність б/н від 19.01.2015 року;

Представник відповідача - ОСОБА_5, довіреність №1369 від 27.08.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення основної заборгованості у розмірі 14000,00грн., пені у розмірі 6511,23 грн., інфляційних втрат у розмірі 9982,00 грн. та 3% річних у розмірі 595,70 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором оренди торгового павільйону №01/29-01 від 29 січня 2013 року.

Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.07.2015 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/3896/15 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27 липня 2015 року.

Ухвалою суду від 27.07.2015 року розгляд справи було відкладено на 31 серпня 2015 року.

Через кнацелярію суду 27.08.2015 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (вх.№34138) з документами для їх долучення до матеріалів справи.

31 серпня 2015 року позивач надав до суду клопотання (вх.№34426) про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвли суду.

Надані сторонами документи були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 31.08.2015 року було оголошено перерву до 02 вересня 2015 року на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

02 вересня 2015 року позивач надав до суду письмові пояснення на заперечення відповідача проти позову (вх.№34802), а також письмові пояснення (вх.№34879) в яких зазначив, що в позовній заяві було допущено описку та невірно зазначено період нарахування 3% річних та інфляційних втрат - з 30 січня 2014 року по 12 травня 2015 року, тоді як правильним є період, вказаний в розрахунках до позовної заяви - з 30 січня 2014 року по 01 липня 2015 року

Розглянувши надані позивачем пояснення, з огляду на те, що зміст раніше поданої позовної заяви не змінився, суд продовжує розгляд справи з урахуванням виправлення технічної описки в позовній заяві.

Представник позивача в призначеному судовому засіданні позовні вимоги підтримував в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні та в запереченнях на позовну заяву проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні з огляду на те, що термін позовної давнини між юридичними особами в Україні складає 1 рік, однак позивач звернувся до суду в липні 2015 року вимогами стягнення грошових коштів за грудень 2013 року, та січень 2014 року , а це вже більше ніж 1 рік потому. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач не надав доказів оплати відповідачем за термін з початку укладення договору оренди до грудня 2013 року та не надав доказів свого існування, законності проведення ним своєї діяльності, проведення розрахунків, нарахувань на приміщення.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

29 січня 2013 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (Орендатор) було укладено Договір № 01/29-01 оренди торгового павільйону (Договір оренди), відповідно до умов якого позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування магазин №3, загальною площею 18,9 кв. м., що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 8А (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору оренди передача приміщення оформлюється Актом приймання-передачі, який підписують уповноважені представники обох сторін.

29 січня 2013 року між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було підписано Акт приймання-передачі по Договору оренди № 01/29-01, в якому було зазначено, що приміщення передано в стані придатному для використання за цільовим призначенням. Зауважень зі сторони відповідача не було (арк.с. 15).

Відповідно до п. 12.1. Договору оренди договір вступає в силу з 29 січня 2013 року і діє протягом одного року.

Пунктом 2.2. Договору оренди передбачено, що повернення приміщення здійснюється Орендарем на підставі Акту прийому передачі. В акті прийому передачі сторони відображають стан, в якому приміщення повертається, в порівнянні зі станом, в якому Приміщення передавалося в користування. Приміщення вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання обома сторонами Акту приймання- передачі. В Акті приймання-передачі вказується перелік усіх претензій, що стосуються стану приміщення, з урахуванням нормального зносу.

Як стверджується позивачем, 29 січня 2014 року відповідач звільнив приміщення за адресою м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 8А, однак, Акт приймання- передачі приміщення оформлений не був.

Згідно із п. 3.1. Договору орендна плата становить 8000,00 грн. в місяць, ПДВ не передбачений.

Відповідно до п. 3.2 орендна плата здійснюється наступним чином:

Згідно з п. 3.2.1 Орендодавець зобов'язується не пізніше 29 січня 2013 року поточного місяця здійснити плату оренди за наступний календарний місяць в сумі 8000,00 грн., а також внести гарантійний платіж в розмірі 2000,00 грн. до 29 січня 2013 року, який в разі неналежного виконання Орендатором умов дійсного Договору буде зарахований в рахунок оплати оренди за останній місяць.

Відповідно до п. 3.3.2 виплата орендної плати за цим Договором здійснюється Орендатором шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця або іншим не забороненим законом способом.

Проте, позивач зазначає, що орендна плата за останні два місяці користування майном, за грудень 2013 року, січень 2014 року відповідачем перерахована не була. Загальна сума заборгованості за два місяці за Договором оренди торгового павільйону №01/29-01 складає 16 000,00 грн.. Оскільки відповідачем було сплачено суму гарантійного платежу у розмірі 2000,00 грн., то ці грошові кошти були зараховані позивачем в рахунок платежу за останній місяць оренди. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 складає 14 000,00 грн. Тобто, ФОП ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Договором оренди належним чином не виконав, чим порушив вимоги закону та Договору, що і стало підставою звернення позивача із позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не зазначено Договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов'язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Дослідивши заперечення відповідача, суд наголошує, що відповідно до п. 2.3 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637 (далі - Положення № 637), підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою та/або з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами в межах граничних сум розрахунків готівкою, встановлених відповідною постановою НБУ. Платежі понад установлені граничні суми необхідно проводити виключно через банки або небанківські фінансові установи, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку для подальшого їх перерахування на поточні рахунки.

Так, постановою Правління НБУ від 06.06.2013 р. № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», починаючи з 01.09.2013 р. встановлено такі обмеження щодо готівкових розрахунків: - гранична сума розрахунків готівкою підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня становить 10 000 грн..

Відтак, суд приймає твердження позивача щодо того, орендна плата, яка відповідно до умов Договору складала 8000,00 грн., сплачувалася готівкою, що не перевищує граничну суму (10 тисяч гривень), передбачених Постановою № 210.

Крім того, до матеріалів справи було надано витяги із ЄДРПОУ щодо Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, де зазначено, що позивач не перебуває в процесі припинення своєї підприємницької діяльності, а основним видом його діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

У своїх запереченнях відповідач також стверджує про те, що відповідно до ст. 257 ЦК України термін позовної давності між юридичними особами в Україні складає 1 рік. Проте, суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За таких обставин, строк позовної давності на правовідносини, які існували у грудні 2013 року і у січні 2014 року не сплив.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що предметом доказування у даній справі є доведення факту виникнення правовідносин за договором оренди, а також фактів порушення своїх зобов'язань орендарем, обґрунтування розміру орендної плати. Доведення права власності позивача на приміщення не охоплюється предметом доказування у справі.

Відповідач не надав суду жодних доказів з приводу того, що між сторонами не існувало правовідносин, що витікають із Договору оренди торгового павільйону №01/29-01 від 20.01.2013 року, не заперечував факту підписання та фактичного отримання за актом приймання-передачі від 29 січня 2013 року орендованого приміщення в користування. Враховуючи, що вказана сума боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів погашення боргу з орендної плати, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 14000,00 грн. є обгрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань за Договором, просить стягнути з нього пеню в розмірі 6511,23 грн., інфляційні втрати в розмірі 9982,00 грн. та 3% річних у розмірі 595,70 грн.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216, частини першої статті 218 Господарського кодексу України також визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесені штраф і пеня (частина перша статті 230 цього Кодексу).

Ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Розмір пені має бути обрахований з урахуванням обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно із Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Умовами укладеного між сторонами Договору поставки, а саме, у пункті 9.2 встановлено, що У випадку порушення Орендатором обов'язку з виплати орендної плати, він сплачує Орендодавцю неустойку у вигляді пені за кожен день прострочення, в розмірі подвійної ставки НБУ.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 4- 7, статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем штрафних санкцій в сумі 6511,23 грн. та встановлено, що позивачем допущено помилку при здійсненні даного розрахунку. Задоволенню підлягає 6256,27 грн..

Щодо стягення з відповідача пені в розмірі 254,96 грн., суд відмовляє в їх задоволенні, як безпідставно нарахованих.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних в розмірі 595,70 грн. та 9982,00 грн. нараховані за індексами інфляції на суму основного боргу заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір в сумі 1827,00 грн. покладається на відповідача, як на сторону, з вини якої спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 4, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, Місцезнаходження : 61170, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців. АДРЕСА_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (Ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, Місцезнаходження: 61135, АДРЕСА_2; Фактична адреса: 61183, АДРЕСА_3) основну заборгованість у розмірі 14 000,00грн., пеню у розмірі 6256,27 грн., інфляційні втрати у розмірі 9982,00 грн., 3% річних у розмірі 595,70 грн. та 1827,00грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 254,96 грн. пені в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 07.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_6