ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.15 Справа № 914/2270/15

За позовом:Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради, Львівська обл., м. Дрогобич;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал», Львівська обл., м. Трускавець;
про:стягнення заборгованості
Суддя Крупник Р.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від прокуратури:ОСОБА_1 прокурор;
від позивача:ОСОБА_2 представник (довіреність №5152 від 20.07.2015р.);
від відповідача:не зявився.

Прокурору та представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

09.07.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради (надалі Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості.

Ухвалою господарського суду від 10.07.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 27.07.2015р. Ухвалою від 27.07.2015р. суд відклав розгляд справи на 31.08.2015р. з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

Прокурор в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Заявлені прокуратурою позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.02.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, на виконання якого позивачем протягом січня-лютого 2015р. передано, а відповідачем прийнято послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 3969309,96 грн. За умовами укладеного договору споживач зобовязувався не пізніше 30 числа поточного місяця здійснювати оплату за надані послуги, однак своїх зобовязань належним чином не виконав, зокрема, розрахувався за надані послуги лише частково, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 2019309,96 грн., яку прокурор просить стягнути з ТОВ «Трускавецький водоканал». Крім цього, у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, прокурор просить стягнути з відповідача 173790,99 грн. пені, 559647,91 грн. інфляційних втрат та 18580,25 грн. три відсотки річних.

Представник позивача в судове засідання зявився, заявлені прокуратурою позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. В судовому засіданні зазначив, що станом день розгляду справи, розмір боргу відповідача не змінився.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду від 27.07.2015р. не виконав, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 3.9.2. Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомленого відповідача про час, дату та місце судового розгляду не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.02.2013р. між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення (надалі Договір), відповідно до положень п. 1.1. якого виконавець (позивач) зобовязується надавати споживачу (відповідачу) послуги з водопостачання та водовідведення, а споживач зобовязується проводити відбір води у обсязі, передбаченому п. 3.1. Договору та своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах передбачених Договором.

Матеріалами справи, зокрема, Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000537 від 27.01.2015р., №ОУ-0001386 від 26.02.2015р. підтверджується, що на виконання умов Договору позивачем протягом січня-лютого 2015р. були надані, а відповідачем прийняті послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 3969309,96 грн. Вказані акти підписані представниками сторін Договору та скріплені їх печатками.

Згідно положень п.п. 4.1., 4.4. Договору розрахунковим періодом вважати з 25 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця. Споживач отримує рахунок у виконавця у день надання ним письмового звіту про фактичне водоспоживання та водовідведення. Остаточна оплата рахунку виконавця за розрахунковий період проводиться протягом 3-х календарних днів, з дня отримання рахунку, але не пізніше 30 числа поточного місяця.

З долучених до матеріалів справи банківських виписок по рахунку судом встановлено, що надані за Договором послуги сплачені відповідачем частково, до сплати залишилося 2019309,96 грн.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати відповідачем решти частини боргу в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт надання послуг позивачем та прийняття їх відповідачем на суму 2019309,96 грн. підтверджується наявним в матеріалах справи Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Нормами ч. 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п. 4.4. Договору сторони погодили, що розрахунок за надані послуги здійснюється відповідачем не пізніше 30 числа поточного місяця.

Так, нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений у Договорі строк, кошти за надані послуги сплачені у повному не були, ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 2019309,96 грн.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (положення ст. 611 ЦК України).

За змістом п. 4.4. Договору за несвоєчасне проведення остаточної оплати рахунку споживачеві нараховується пеня, за кожен день прострочення оплати, у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується борг.

Крім основного боргу прокурор та позивач просять суд стягнути з відповідача 173790,99 грн. пені. Здійснивши перерахунок пені суд зазначає, що така підлягає частковому стягненню з відповідача в розмірі 173305,48 грн., в решті цих вимог суд відмовляє. Вказане пояснюється тим, що нарахування пені здійснювалося з 01.03.2015р. (від суми невиконаного зобовязання, зокрема, на підставі Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0001386 від 26.02.2015р.), в той час як початок її нарахування в силу приписів ст. 254 ЦК України повинно було розпочатися з 02.03.2015р., оскільки останній день оплати (28.02.2015р.) припав на вихідний день суботу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд прийшов до висновку, що такий виконаний позивачем вірно, а відтак інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача повністю, в розмірі 559647,91 грн.

Щодо стягнення 3% річних, то такі підлягають стягненню з відповідача в розмірі 18505,81 грн., в решті цих вимог суд відмовляє з тих же підстав, що й пеня.

З приводу звернення з позовом до господарського суду Дрогобицького міжрайонного прокурора, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у випадках визначених законом.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК країни господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України передбачено, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Держава зацікавлена в належній поведінці суб'єктів цивільних правовідносин, які вона закріпила в законах та інших нормативно-правових актах. Натомість, в результаті несплати відповідачем коштів за надані йому послуги з водопостачання та водовідведення зменшується фінансові надходження до бюджетів різних рівнів, що в свою чергу веде до заподіяння шкоди інтересам держави, захист яких покладено на прокуратуру.

Оскільки позов був заявлений прокурором, судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету України, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 29, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» (82200, Львівська обл., м. Трускавець, вул. І. Франка, 59; ) на користь Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Федьковича, 11; код ЄДРПОУ 03348,96 грн. боргу, 173305,48 грн. пені, 559647,91 грн. інфляційних втрат, 18505,81 грн. три відсотки річних

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» (82200, Львівська обл., м. Трускавець, вул. І. Франка, 59; ) в дохід державного бюджету України 55415,49 грн. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 04.09.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.