РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2015Справа №910/18797/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтер С»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції»

про стягнення 79 254,10 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Варвась Д.О. - дов. № 20 від 20.08.2015 р.

від відповідачів: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтер С» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 79 254,10 грн., у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 293 від 01.08.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/18797/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 26.08.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Представник позивача в судовому засіданні 26.08.2015 р. надав витребувані судом документи, які залучено до матеріалів справи, та оригінали документів, копії яких додано до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 26.08.2015 р. не з'явився, вимог ухвал суду в даній справі не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 26.08.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтер С» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» (покупець) було укладено договір поставки № 293 від 01.08.2013 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується систематично доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу та(або) непродовольчу продукцію (надалі - товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки.

У відповідності до частин 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 1.2. договору, за цим договором найменування товару, його асортимент та ціна визначається специфікацією (додаток № 1 до договору), що є його невід'ємною частиною.

Право власності та ризик випадкової загибелі, випадкового пошкодження товарів переходить до покупця з моменту вивантаження товару на рампу та підпису покупцем накладної, що свідчить про прийом товару покупцем. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю (п. 1.6. договору).

Пунктом 2.1. договору визначено, що поставка товару покупцю здійснюється окремими партіями силами (в т.ч. транспортом) постачальника на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Incoterms-2010» та на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця. Вартість доставки товару входить до ціни товару.

Відповідно до п. 5.6. договору, оплата поставленого товару здійснюється на підставі належним чином оформлених накладних (товарних, товарно-транспортних, видаткових, податкових). При цьому, покупець зменшує суму платежів на вартість товару, який був повернений згідно з п. 4.14 цього договору.

Згідно з п. 5.7. договору, загальна сума цього договору обумовлюється сумами, зазначеними у накладних (товарно-транспортній або видатковій накладній) на кожну партію товару, що були поставлені протягом строку дії цього договору, з урахуванням коригувань вартості повернутих, неякісних, неналежних товарів згідно з вимогами цього договору.

Пунктом 5.8. договору визначено, що оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України не пізніше 45-ти календарних днів з моменту здійснення поставки.

У відповідності до п. п. 5.11. та 5.12. договору, оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника та/або в готівковій формі; днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, списана з поточного рахунку покупця в рахунок оплати вартості поставленого товару.

За умовами п. 5.13. договору, для зручності розрахунків сторони кожного місяця проводять звірку взаєморозрахунків до 15-го числа наступного місяця. Дані, підтверджені сторонами в акті звірки взаєморозрахунків, є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріпленням печатками сторін та діє до 31.12.2014 р. (п. 10.1.).

Якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не попередить письмово про свій намір розірвати або припинити дію цього договору, цей договір вважається пролонгованим на один календарний рік на тих самих умовах.

Позивач пояснив суду, що на виконання взятих на себе зобов'язань за договором ним поставлено за період з грудня 2014 р. по березень 2015 р. товар на загальну суму 79 254,10 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін відповідними видатковими накладними, актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 р. до 06.05.2015 р. та актом звірки взаємних розрахунків за грудень 2014 р. (належним чином засвідчені копії яких додано до матеріалів справи).

Однак, станом на день подачі даного позову до суду відповідач не сплатив вартість поставленого товару, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість за договором поставки № 293 від 01.08.2013 р. у розмірі 79 254,10 грн.

За таких обставин Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтер С» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 79 254,10 грн., у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 293 від 01.08.2013 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором поставки № 293 від 01.08.2013 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару за даним договором не виконав неналежним чином.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень, належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві суду не надав, розмір позовних вимог не оспорив.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 79 254,10 грн., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтер С» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» суми заборгованості в розмірі 79 254,10 грн. за договором поставки № 293 від 01.08.2013 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе/Бастіонна, 1/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтер С» (04074, м. Київ, вул. Бережанська, 4, ) 79 254 (сімдесят дев'ять тисяч двісті п'ятдесят чотири) грн. 10 коп. заборгованості та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 31.08.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина