номер провадження справи 19/123/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015 Справа № 908/4246/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72)

про стягнення 1010198,84 грн.

Суддя Давиденко І.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 14-89 від 18.04.14.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю № б/н від 13.08.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області 21.07.15. звернулось Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення 1010198,84 грн. за Договором № 160/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 26.12.13., з яких: 252953,02 грн. пені, 730143,72 грн. втрат від інфляції, 27102,11 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства України не виконав свої зобовязання перед позивачем по сплаті вартості поставленого газу за період з січня 2014 р. по квітень 2014 р. та за грудень 2014 р., внаслідок чого Відкритому акціонерному товариству «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» нараховано суми пені, 3 % річних та збитків від інфляції.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.07.15. порушено провадження у справі № 908/4246/15, справі присвоєно номер провадження 19/123/15, судове засідання призначено на 05.08.15. о 15-20.

Представник позивача в судовому засіданні 05.08.15. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

Від відповідача через Відділ документального забезпечення господарського суду 05.08.15. надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та зазначає, що оскільки станом на 31.01.15. у відповідача був відсутній борг, інфляційні втрати на суму 730143,72 грн. нараховані відповідачем безпідставно. Крім того, відповідач зазначає, що при нарахуванні пені, позивачем включено до суми заборгованості день фактичної оплати, що є порушенням норм чинного законодавства України.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.08.15. заперечив проти задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.08.15. заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових документів у справі.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.08.15. розгляд справи № 908/4246/15 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 03.09.15. о 11-00.

Через Відділ документального документообігу господарського суду 06.08.15. від відповідача надійшла заява про зменшення розміру пені, відповідно до якої зазначено, що відповідачем було виправлено порушення безпосередньо в місяць, коли зобовязання повинно було бути виконане, що позивач є державною компанією, а отже, відповідач не міг виконати зобовязання, внаслідок того, що станом на 01.01.15. сума невідшкодованого державою ПДВ безпосередньо ВАТ «Запоріжсталь» складає 431911 млн. грн., а станом на 01.06.15. сума невідшкодованого ПДВ перед ВАТ «Запоріжсталь складає 780699 млн. грн., в звязку з чим, відповідач просить суд зменшити розмір пені до 1000,00 грн.

Через Відділ документального документообігу господарського суду 06.08.15. від відповідача на підставі ст. 24 Господарського процесуального кодексу України надійшла заява про заміну неналежного відповідача Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» належним Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», в звязку зі зміною найменування відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача про зміну неналежного відповідача, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного:

Відповідно до приписів ст. 24 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Пунктом 1.3 Статуту Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» зазначено, що Товариство є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ім. Орджонікідзе», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Запоріжсталь». Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛ ТРЕК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок вогнетривів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгове підприємство «Запоріжсталь-Інвест-Торгпром», Товариства з обмеженоюб відповідальністю «Центросталь».

Отже, в звязку з тим, що відповідач у даній справі є належним, а лише змінилось його найменування, в суду відсутні підстави для задоволення вказаного вище клопотання.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.3 Статуту Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» зазначено, що Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» є правонаступником по всім правам та обовязкам Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Таким чином, процесуальне правонаступництво це перехід процесуальних прав і обовязків сторони у справі до іншої особи у звязку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає звязок матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність здійснення зміни найменування відповідача Відкритого акціонерного товариства ««Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Представник позивача в судовому засіданні 03.09.15. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.09.15. заперечив проти задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у повному обсязі.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 908/4246/15.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

26.12.13. року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі Продавець) та Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу № 160/14-ПР (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору встановлено, що Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014 р. природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтобаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 210000, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Згідно з Договором, позивач поставив протягом січня - квітня 2014 року та грудня 2014 р., а Покупець прийняв природний газ в обсязі 86314,384 тис. куб. м на загальну суму 442688670,50 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу:

- від 31.03.14. за січень 2014 р. на суму 94637504,87 грн.;

- від 28.02.14. за лютий 2014 р. на суму 87469313,77 грн.;

- від 31.03.14. за березень 2014 р. на суму 74057471,35 грн.;

- від 30.04.14. за квітень 2014 р. на суму 5264880,00 грн.;

- від 3112.14. за грудень 2014 р. на суму 181259500,51 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначається позивачем, оплату за поставлений газ відповідач в повному обсязі здійснив 28.01.15.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що в звязку з порушенням відповідачем строків оплати поставленого газу за період з січня 2014 р. по квітень 2014 р. та за грудень 2014 р., позивачем нараховано до стягнення суми 3 % річних, збитків від інфляції та пені.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що свої зобовязання за Договором позивачем було виконано у повному обсязі, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу: від 31.01.14. за січень 2014 р. на суму 94637504,87 грн.; від 28.02.14. за лютий 2014 р. на суму 87469313,77 грн.; від 31.03.13. за березень 2014 р. на суму 74057471,35 грн.; від 30.04.14. за квітень 2014 р. та від 31.12.14. за грудень 2014 р. на суму 181259500,51 грн., належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно з п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Однак відповідач, як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, в порушення умов Договору, оплату за поставлений природний газ за період з січня 2014 р. по квітень 2014 р. та грудень 2015 р. здійснив повністю, про що свідчить довідка про сальдо яка міститься в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судом встановлено, що сума боргу Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за період з січня 2014 р. по квітень 2015 р. була оплачена своєчасно, а за грудень 2014 р. з порушенням строку оплати, а саме 28.01.15.

В звязку з тим, що відповідач припустився прострочення по платежах, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 27102,11 грн. 3 % річних за період з 15.01.15. по 28.01.15. та 730143,72 грн. збитків від інфляції за січень 2015 р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 27102,00 грн. 3 % річних період з 15.01.15. по 28.01.15. (за обґрунтованим розрахунком позивача).

В частині стягнення 730143,72 грн. збитків від інфляції за січень 2014 р., суд відмовляє в задоволенні, оскільки:

Частиною 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Листом Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97. передбачено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 730143,72 грн. збитків від інфляції за січень 2014 р. є безпідставною.

Також позивач на підставі п. 7.2 Договору просить суд стягнути з відповідача 252953,02 грн. пені за період з з 15.01.15. по 28.01.15.

Пунктом 7.2 Договору сторони передбачили, що в разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 / від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перерахувавши суму пені, судом встановлено, що позивачем допущено помилку при її розрахунку оскільки всупереч п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. враховано до періоду заборгованості день фактичної оплати.

Сума пені за вказаний період становить 234884,94 грн.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1000,00 грн., в звязку з повним погашенням відповідачем боргу з незначним простроченням, суд його задовольнив частково, з огляду на наступне:

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено Договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При вирішенні питання щодо стягнення неустойки суд враховує: причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, майновий стан сторін, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, та приходить до наступних висновків.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 Господарського кодексу України.

При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, суд враховує те, що з пояснень представників сторін, судом встановлено, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла із-за того, що відповідач не міг виконати зобовязання, внаслідок того, що станом на 01.01.15. сума невідшкодованого державою ПДВ безпосередньо ВАТ «Запоріжсталь» складає 431911 млн. грн., а станом на 01.06.15. сума невідшкодованого ПДВ перед ВАТ «Запоріжсталь складає 780699 млн. грн.

Враховуючи вищевикладене та беручі до уваги те, що відповідач повністю сплатив суму боргу, а порушення строків було незначним та виправлено безпосередньо в місяць, коли зобовязання мало бути виконано, також враховуючи те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача до 50 %, в звязку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума пені в розмірі 117442,47 грн.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Вищого господарського суду України № 916/3895/14 від 06.04.15., № 904/8411/14 від 23.03.15.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 25, 32, 33, 44, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Здійснити процесуальне правонаступництво: замінити відповідача Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» його процесуальним правонаступником Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

2. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 117442 (сто сімнадцять тисяч чотириста сорок дві) грн. 47 коп. пені, 27102 (двадцять сім тисяч сто дві) грн. 00 коп. 3 % річних, 5239 (пять тисяч двісті тридцять девять) грн. 74 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.09.15.

Суддя І.В. Давиденко