РІШЕННЯ

"25" серпня 2015 р.Справа № 921/569/15-г/16
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

розглянувши справу

за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", вул. Гоголя, 1, м. Львів.

до відповідача: Чортківського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, вул. Сонячна, 7, м. Чортків, Тернопільська область.

За участю представників сторін:

позивача: не з'явився.

відповідача: не з'явився.

Суть справи.

Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду та протоколах судового засідання, які знаходяться в матеріалах справи.

Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця", вул. Гоголя, 1, м. Львів звернулось до суду з позовом до Чортківського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, вул. Сонячна, 7, м. Чортків, Тернопільська область про cтягнення заборгованості в розмірі 210 834 грн. 47 коп., в тому числі 148 378 грн. 71 коп. - основного боргу, 1 179 грн. 46 коп. - 3% річних, 40 836 грн. 72 коп. - інфляційних втрат, 20 439 грн. 58 коп. - пені, судових витрат.

21.08.2015 року від позивача поступила Заява про уточнення позовних вимог № 1019-ю від 18.08.2015 року, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 205 727 грн. 87 коп., в тому числі 143 280 грн. 21 коп. - основного боргу, 1178 грн. 85 коп. - 3% річних, 40836 грн. 72 коп. інфляційних втрат, 20432 грн. 09 коп. пені .

Суд, ознайомившись із Заявою про уточнення позовних вимог № 1019-ю від 18.08.2015 року, вважає, що зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача, не суперечать законодавству, а тому справа розглядається з врахуванням зменшених позовних вимог.

В судовому засіданні 21.08.2015 року оголошувалась перерва до 25.08.2015 року до 15 год. 00 хв. керуючись ч. 3 ст. 77 ГПК України з метою ознайомлення судом з поданими сторонами Заявою, Клопотанням, Запереченням на відзив.

Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, підставою для звернення до суду з позовом є неналежне виконання відповідачем прийнятих зобов'язань щодо оплати за надані послуги згідно договору на подачу води із залізничного водопроводу № 16/В від 01 листопада 2012 року.

В судове засідання представник позивача не з'явився.

В судове засідання представник відповідача не з'явився.

Технічна фіксація судового процесу у відповідності до ст.81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності представників сторін та відповідних клопотань.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

У відповідності до п. 1.1 р.1 Статуту Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" (нова редакція), затвердженого Міністерством транспорту та зв'язку України 03.05.2006 року Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" створене згідно із статтями 1,4 Закону України "Про залізничний транспорт", засноване на державній власності і входить до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України (Орган управління майном) та підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України.

Як визначається в п.п. 2.3.10 п. 2.3 р. 2 Статуту Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" надає послуги зв'язку, тепло-, газо-, електро-, водопостачання та водовідведення громадянам та організаціям. Виконує прибирання, вивіз сміття та утилізацію відходів виробництва і реалізує продукти їх переробки.

Згідно п. 1.2 р. 1 Положення про Відокремлений підрозділ "Львівська дистанція водопостачання" Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" (нова редакція), затвердженого Наказом Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" 20.09.2011 р. Дистанція є відокремленим підрозділом Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" без права юридичної особи. Дистанція набуває прав та обов'язків з дня затвердження цього Положення.

У п. 2.9 Положення зазначено, що предметом діяльності Дистанції є : розроблення тарифів на послуги водопостачання та водовідведення та стягнення плати з споживачів згідно з укладеними договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" надає послуги водопостачання та водовідведення на підставі ліцензії серії АГ №500056, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг 26.02.2012 року рішенням про видачу ліцензії №124 терміном дії 5 років з 27.02.2012 р. по 26.02.2017 р. (лист №54 від 13.01.2015 р. Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" до міського голови м. Чортків).

01 листопада 2012 року між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця", надалі "Постачальник", в особі начальника ВП "Львівська дистанція водопостачання", з однієї сторони, та Чортківським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, надалі "Споживач", з другої сторони, було укладено договір на подачу води із залізничного водопроводу №16/В, згідно п.1.1. якого "Постачальник" бере на себе зобов'язання забезпечити "Споживача" водою на ст. Чортків Льв. зал. в межах встановленого ліміту: 120000 м. куб./рік; 10000 м. куб/місяць; 333/33 м. куб./добу.

Згідно п. 1.2 р. 1 договору "Споживач" сплачує рахунки "Постачальника" за спожиту воду.

У відповідності до п. 2.1 р. 2 договору облік відпущеної води здійснюється по водо- лічильнику, а у випадку його відсутності за розрахунком водоспоживання, затвердженим "Постачальником". У всіх інших випадках, в тому числі при наявності витоків на мережі "Споживача", відпуск води вважається без обліковим, про що складається акт і споживання води розраховується за пропускною спроможністю труби вводу при її повному перетині та швидкості руху води 2м/сек протягом 24 години на добу.

Як визначається в п. 2.2 р. 2 договору представник "Постачальника" щомісячно до 20 числа знімає показники водолічильника в присутності представника "Споживача", про що складається акт, який підписується відповідальними особами з двох сторін. На підставі акту "Постачальник" виписує рахунок, який "Споживач" оплачує не пізніше 28 числа наступного за розрахунковим місяця.

У п. 2.3 р. 2 договору визначається, що відпускна ціна за один м3 води встановлюється на підставі погоджених органами місцевого самоврядування тарифів, згідно чинного законодавства України. Тарифи на момент укладання договору становлять 1,51 грн./м3 без ПДВ .

Як визначається у п. 3.4 р. 3 договору "Постачальник" у письмовій формі повідомляє "Споживача" про зміну відпускної ціни не пізніше останнього числа місяця, за який проводиться розрахунок.

У відповідності до п. 5.1 р. 5 договору на подачу води із залізничного водопроводу №16/В від 01.11.2012 року, договір укладений на термін до 31 грудня 2012 р. і набуває чинності з моменту його підписання.

Згідно п. 5.2 р. 5 договору, договір вважається продовженим на невизначений термін, якщо за один календарний місяць до припинення його дії жодна із сторін не повідомить про його розірвання письмовим попередженням.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, за спожиті послуги водопостачання у жовтні, листопаді, грудні 2014 року та січні, лютому 2015 року "Споживачу" до оплати було виставлено наступні рахунки-фактури:

- №42 від 23.10.2014 р. на суму 21446 грн. 83 коп.;

- № 34 від 24.11.2014 р. на суму 23845 грн. 92 коп.;

- № 92 від 24.12.2014 р. на суму 19604 грн. 03 коп.;

- № 35 від 28.01.2015 р. на суму 24869 грн. 70 коп.;

- № 43 від 27.02.2015 р. на суму 98878 грн. 34 коп.

Всього на загальну суму - 188644 грн. 82 коп.

В Поясненні № 1005-ю від 29.07.2015 р. позивач зазначає, зокрема, що рахунки-фактури №42 від 23.10.2014 р. . № 34 від 24.11.2014 р., № 92 від 24.12.2014 р., № 35 від 28.01.2015 р. № 43 від 27.02.2015 р. відповідачу надсилались простою поштовою кореспонденцією, умовами договору на позивача не покладено обов'язку надсилати рахунки на оплату послуг водопостачання на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією з описом вкладення; вказує, що відповідач не заперечує факту отримання рахунків-фактур на оплату спожитих послуг водопостачання за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні заперечення чи пояснення представника відповідача щодо неотримання рахунків-фактур на оплату спожитих послуг водопостачання.

Між сторонами було укладено АКТ звірки взаєморозрахунків станом на 01.04.2015 року, згідно якого відповідач заборгував позивачу 284362 грн. 22 коп. за надані послуги з подачі води. Даний АКТ підписаний повноважними представниками сторін та засвідчений печатками сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач порушив господарське зобов'язання та здійснив лише часткову оплату за надані йому послуги по подачі води із залізничного водопроводу, а саме: відповідачем частково оплачено рахунок-фактуру № 42 від 23.10.2014 р.:

- згідно укладеної між сторонами Угоди про зарахування зустрічних вимог від 27.03.2015 року на суму 3367 грн. 67 коп., з яких - 1195 грн. 54 коп. - часткове погашення заборгованості за послуги з водопопостачання у жовтні 2014 року.;

- 10000 грн. сплачено 15.04.2015 р. згідно банківської виписки за 15.04.2015 року;

- згідно укладеної між сторонами Угоди про зарахування зустрічних вимог від 22.04.2015 року на суму 2955 грн. 17 коп, всього сплачено відповідачем 14150 грн. 71 коп.

В Заяві № 1019-ю від 18.08.2015 року про уточнення позовних вимог позивач зазначив, зокрема, що під час розгляду даної судової справи відповідачем було оплачено частину основного боргу, а саме;

- 27.05.2015 р. укладено угоду про зарахування зустрічних вимог на суму 3 920 грн. 82 коп.;

- 30.06.2015 р. укладено угоду про зарахування зустрічних вимог на суму 3045 грн. 69 коп;

- 02.07.2015 р. відповідачем було оплачено 6000 грн. (платіжне доручення № 412);

- 21.07.2015 р. відповідачем було оплачено 10000 грн. (платіжне доручення № 439);

- 30.07.2015 р. укладено угоду про зарахування зустрічних вимог на суму 3148 грн. 89 коп.;

- 06.08.2015 року - сплачено 5000 грн. (платіжне доручення № 439),таким чином, за час розгляду справи відповідачем було сплачено частину основного боргу в сумі 31115 грн. 40 коп., в результаті чого не оплаченим залишився основний борг в розмірі 143280 грн. 21 коп.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями: №2022 від 30.12.2014 року (фіскальний чек № 7799 від 30.12.2014 року), № 241 від 18.02.2015 р. (фіскальний чек № 0921 від 24.02.2015 р.), № 576 від 14.04.2015 р. ( фіскальний чек № 8239 від 17.04.2015 р) з вимогами сплати суми боргу за надані послуги з водопостачання.

Однак, відповідач вимоги позивача з оплати за надані послуги в повному обсязі не виконав.

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України № 435-ІУ від 16 січня 2003 року, з наступними змінами, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України № 436-IV від 16 січня 2003 року з наступними змінами, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч. 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначається, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, у п. 2.3 договору на подачу води із залізничного водопроводу №16/В від 01.11.2012 року сторони дійшли згоди, що відпускна ціна за один м3 води встановлюється на підставі погоджених органами місцевого самоврядування тарифів, згідно чинного законодавства України. Тарифи на момент укладання договору становлять 1,51 грн./м3 без ПДВ .

25.12.2014 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг 25.12.2014 р. було прийнято постанову №929 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення Державному територіально - галузевому об'єднанню "Львівська залізниця", у відповідності до якої Залізниці було встановлено тарифи на централізоване водопостачання в розмірі 6,94 грн. за 1 куб. м (без ПДВ) та централізоване водовідведення - 5,88 грн. за 1 куб. м. (без ПДВ).

Дана Постанова набрала чинності 01 лютого 2015 року та була опублікована на офіційному сайті Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг 30.12.2014 р., що підтверджується витягом з офіційного сайту Комісії, який надав позивач.

Також у газеті "Чортківський вісник" №02 (351) від 23.01.2015 року було опубліковано Повідомлення про зміну тарифу на послуги із водопостачання та водовідведення (копія вказаної газети знаходиться в матеріалах справи).

06.08.2015 року від відповідача надійшов Відзив № 358 від 31.07.2015 року на позовну заяву, в якому зазначено зокрема, що відповідач не згідний із виставленим рахунком-фактурою "Львівської залізниці" №43 від 27.02.2015 р. на суму 98878 грн. 34 коп; відповідно до п. 3.4 договору № 16/В від 01.11.2012 року, постачальник у письмовій формі повідомляє споживача про зміну відпускної ціни не пізніше останнього числа місяця, за який проводиться розрахунок; вказує, що позивач не повідомив відповідача вчасно про зміну ціни на воду, просить рахунок-фактуру за лютий місяць 2015 року перерахувати по тарифах, які діяли до 01.02.2015 року.

У даному Відзиві відповідач просить суд відмовити "Львівській залізниці" у задоволенні позовних вимог в частині виставленого рахунку-фактури № 43 від 27.02.2015 р. у сумі 98878 грн. 34 коп. та здійснити перерахунок оплати води за лютий 2015 р. по тарифах, які діяли до 01.02.2015 р.

21.08.2015 року від позивача надійшли Заперечення № 1018-ю від 18.08.2015 року на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, зокрема, що:

- станом на 10.08.2015 року відповідачем повністю оплачені рахунки-фактури від 23.10.2014 р. № 42 та від 24.11.2014 р. № 34, рахунок-фактура від 24.12.2014 р. № 92 оплачений частково в сумі 71 грн. 86 коп.; Акт звірки взаєморозрахунків надіслано відповідачу, що підтверджується копією поштового фіскального чеку від 14.08.2015 р. № 0796;

- відповідач не визнає та не погоджується оплатити рахунок-фактуру від 27.02.2015 р. на суму 98878 грн. 34 коп, мотивуючи це тим, що йому не було відомо про зміну тарифу на послуги водопостачання з 01.02.2015 р.;

- Залізниця надає послуги водопостачання та водовідведення на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (рішення про видачу ліцензії №124 від 24.02.2012 року, строк дії ліцензії з 27.02.2012 р. по 26.02.2017 р.;

- Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг 25.12.2014 р. було прийнято постанову №929 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення Державному територіально - галузевому об'єднанню "Львівська залізниця", яку було оприлюднено на офіційному сайті НКРЕКП 30.12.2014 р.;

- згідно даної Постанови, яка набрала чинності з 01.02.2015 р. Залізниці були встановлені тарифи на централізоване водопостачання в розмірі 6,94 грн. за 1 куб. м (без ПДВ) та централізоване водовідведення - 5,88 грн. за 1 куб. м. (без ПДВ);

- відповідача було повідомлено про зміну тарифу у відповідності до Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, який затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 р. № 390: зазначена інформація доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб'єкта господарювання (за наявності), за необхідності, та шляхом розміщення на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги;

- дана інформація була оприлюднена на офіційному веб-сайті ДТГО "Львівська залізниця";

- повідомлення про зміну тарифу було в газеті "Чортківський вісник" №02(351) від 23.01.2015 р.;

- таким чином, тариф на послуги централізованого водопостачання в розмірі 8,33 грн. за 1 куб. м. (з ПДВ) був доведений до відома відповідача.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що тариф на послуги централізованого водопостачання в розмірі 8,33 грн. за 1 куб. м. (з ПДВ) був доведений до відома відповідача належним чином.

Адже, як визначається в п. 3.4 р. 3 договору на подачу води із залізничного водопроводу №16/В від 01.11.2012 року "Постачальник" у письмовій формі повідомляє "Споживача" про зміну відпускної ціни не пізніше останнього числа місяця, за який проводиться розрахунок, однак всупереч умовам даного договору позивач не повідомив у письмовій формі відповідача про зміну тарифу на послуги централізованого водопостачання з 01.02.2015 року.

Також, представником позивача в судовому засіданні 21.08.2015 року було зазначено, що відповідач в письмовій формі не повідомлявся про зміну тарифу.

Як вбачається із матеріалів справи, договором №16/В від 01.11.2012 року не передбачалось укладення додаткової угоди про зміну тарифу на послуги із водопостачання.

Разом з тим, відповідачем було підписано АКТ звірки взаєморозрахунків станом на 01.04.2015 року, в який включено суму заборгованості за послуги з водопостачання за рахунком-фактурою № 43 від 27.02.2015 року в розмірі 98878 грн. 34 коп. вже за новим тарифом.

Отже, відповідач, підписавши вказаний АКТ звірки взаєморозрахунків станом на 01.04.2015 р. був обізнаний про зміну тарифу на послуги водопостачання та погодився із вказаною сумою заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів, що підтверджують сплату відповідачем заборгованості за надані йому послуги з водопостачання та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на момент розгляду спору судом, відповідачем суду не подано, тому правомірними є вимоги щодо стягнення з відповідача 143280 грн. 21 коп. боргу за водопостачання за договором № 16/В про подачу води із залізничного водопроводу від 01.11.2012 року .

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 40836 грн. 72 коп. інфляційних втрат, які нараховані за період : 01.12.2014 року - 12.05.2015 року по кожному рахунку-фактурі окремо.

Судом здійснено перерахунок суми інфляційних втрат. За результатами здійсненого перерахунку суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 40825 грн. 66 коп. інфляційних втрат, підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не суперечать чинному законодавству (розрахунок інфляційних втрат, здійснений судом, додано до матеріалів справи) по кожному рахунку-фактурі окремо.

В частині позовних вимог про стягнення 11 грн. 06 коп. інфляційних втрат слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 1178 грн. 85 коп. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за кожен день прострочення оплати за період з 01.12.2014 року по 12.05.2015 року (розрахунок 3% знаходиться в матеріалах справи).

Перерахувавши суму 3% річних за період з 01.12.2014 року по 12.05.2015 року, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 1178 грн. 85 коп. - 3% річних, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не суперечать чинному законодавству (розрахунок 3% річних, здійснений судом, додано до матеріалів справи).

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України № 436-ІУ від 16 січня 2003 року штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року, з наступними змінами, регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що "платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін", а згідно статті 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.1 р.6 договору № 16/В про подачу води із залізничного водопроводу від 01.11.2012 року передбачено, зокрема, що у разі несвоєчасної оплати рахунків "Постачальника" "Споживач" сплачує "Постачальнику" пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожен день затримки, але не більше розмірів, прийнятих чинним законодавством.

В зв'язку з неналежним виконанням умов договору в частині оплати за водопостачання, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 20432 грн. 09 коп. за кожен день прострочення оплати за надані послуги за період з 01.12.2014 року по 12.05.2015 року (розрахунок пені знаходиться в матеріалах справи) по кожному рахунку-фактурі окремо.

Судом здійснено перерахунок суми пені згідно подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зокрема, по рахунку-фактурі № 43 від 27.02.2015 р. позивач нарахував пеню за період з 31.03.2015 року по 12.05.2015 року на суму 98878 грн. 34 коп. Однак, суд проводить нарахування пені з 31.03.2015 року по 01.04.2015 року (дата складання Акту звірки взаєморозрахунків станом на 01.04.2015 року) на суму 21 490 грн. 13 коп. (сума боргу з врахуванням старого тарифу - 1,51 грн. (без ПДВ) та з 02.04.2015 року по 12.05.2015 року на суму 98878 грн. 34 коп. (сума боргу з врахуванням нового тарифу - 6,94 грн. (без ПДВ).

За результатами здійсненого перерахунку суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 20176 грн. 25 коп. пені підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не суперечать чинному законодавству (розрахунок пені, здійснений судом, додано до матеріалів справи).

В частині позовних вимог про стягнення 255 грн. 84 коп. пені слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

06 серпня 2015 року від відповідача надійшов Відзив №358 від 31.07.2015 року на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, зокрема, що Чортківське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства перебуває у складному фінансовому становищі, що ускладнює здійснення оплати всієї суми боргу одним платежем, зазначає, що при здійсненні погашення повної суми заборгованості одним платежем у відповідача може виникнути загроза неплатоспроможності, просить суд дозволити здійснити оплату боргу по частинах.

Відтак, у прохальній частині Відзиву відповідач просить суд розстрочити оплату заборгованості за воду перед "Львівською залізницею" рівними частинами щомісячно в зв'язку з важким фінансовим становищем Чортківського ВУВКГ.

На вимогу суду (ухвала від 10.08.2015 року щодо конкретизації клопотання про розстрочку сплати заборгованості) 21.08.2015 року відповідачем подано Клопотання №382 від 17.08.2015 року про розстрочку виконання рішення суду в якому відповідач стверджує, що сума основного боргу перед позивачем складає 30 256 грн. 61 коп., проте, на сьогодні Чортківське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства перебуває у складному фінансовому становищі, що ускладнює здійснення оплати всієї суми боргу одним платежем, в обґрунтування заяви про розстрочку надає суду докази, які підтверджують незадовільний фінансовий стан, що пов'язано із наявністю боргів:

- звіт про фінансові результати за І півріччя 2015 року;

- баланс за перше півріччя 2015 року.

У даному клопотанні відповідач зазначає, що зобов'язується погасити всю суму основного боргу 30256 грн. 61 коп. рівними частинами 6000 грн. щомісячно протягом 4 місяців (вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року) та 6256 грн. 61 коп. протягом 1 місяця (січень 2016 року), просить розстрочити оплату заборгованості у справі № 921/569/15-г/16 для Чортківського ВУВКГ та встановити здійснення сплати боргу рівними частинами, щомісячно.

В судовому засіданні 21.08.2015 року представник позивача в усному порядку зазначив, що не заперечує проти розстрочення виконання рішення суду.

Згідно п.6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" N 9 від 17 жовтня 2012 року, із наступними змінами і доповненнями, підпунктом 7.2. пункту 7 передбачено, зокрема, що підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб Державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.2003 року, викладено правову позицію, згідно якої при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно, зокрема, до статті 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про розстрочку сплати частини основного боргу в сумі 30256 грн. 61 коп. терміном на 4 місяці у рівних частках щомісячно по 6000 грн. та 6256 грн. 61 коп. протягом 1 місяця (січень 2016 року) вважає, що її слід задовольнити , з огляду на наступне:

- на думку суду слід враховувати ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за договором: під час розгляду справи в суді відповідачем заборгованість за надані послуги з водопостачання сплачено частково в сумі 61470 грн. 51 коп.;

- враховуючи незначний період прострочення оплати за надані послуги з водопостачання;

- в матеріалах справи знаходяться копії Звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2015 року Чортківського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, в якому зазначено збиток: за звітний період - у розмірі 180000 грн., а також Баланс (Звіт про фінансовий стан на 30 червня 2015 року Чортківського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, в якому зазначено збиток: на початок звітного періоду - у розмірі 188000 грн., на кінець звітного періоду - 368000 грн. Також вказано дебіторську заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги на початок звітного періоду - в розмірі 1059000 грн., на кінець звітного періоду в розмірі - 1610000 грн. (кошти, які винні відповідачу).

Отже, враховуючи, що суд лише на підставі наявних доказів може зробити висновок про обґрунтованість клопотання заявника про розстрочку виконання рішення суду, оскільки припущення про ускладнення або неможливість його виконання має бути достатньо обґрунтованим і ця обставина повинна доводитись заявником за загальними правилами статті 33 ГПК України, проаналізувавши подані документи, враховуючи прохання відповідача про розстрочку лише частини основного боргу, а саме лише 30256 грн. 61 коп., суд вважає, що клопотання відповідача про розстрочку сплати суми заборгованості слід задовольнити, розстрочити сплату частини основного боргу в сумі 30256 грн. 61 коп. щомісячно рівними частинами терміном на 6 місяців починаючи з вересня 2015 року:

- до 30 вересня 2015 року - 6000 грн. ;

- до 31 жовтня 2015 року - 6000 грн.;

- до 30 листопада 2015 року - 6000 грн.;

- до 31 грудня 2015 року - 6000грн.;

- до 31 січня 2016 року - 6256 грн. 61 коп.

Позивач зменшив свої позовні вимоги Заява про уточнення позовних вимог № 1019-ю від 18.08.2015 року).

Згідно п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

Як визначається в п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про судовий збір" № 01-061175/2011 від 25.08.2011 року статтею 7 Закону врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору, в тому числі визначено підстави такого повернення, яке здійснюється за ухвалою суду; зокрема, сума судового збору підлягає поверненню у випадках, визначених у таких нормах ГПК: частині четвертій статті 22 (зменшення позивачем розміру позовних вимог); у цьому разі судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

А, відтак, слід повернути з Державного бюджету України Державному територіально-галузевому об'єднанню "Львівська залізниця", вул. Гоголя, 1, м. Львів, ідентифікаційний код 01059900, 624 грн 44 коп судового збору як зайво сплачене згідно платіжного доручення №434 від 20 травня 2015 року. Платіжне доручення №434 від 20 травня 2015 року на суму 4739 грн залишити в справі.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43,49, 82,85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Чортківського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, вул. Сонячна, 7, м. Чортків, Тернопільська область, ідентифікаційний код 03353851, на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", вул. Гоголя, 1, м. Львів, ідентифікаційний код 01059900,

-30256 грн. 61 коп. - основного боргу,

з розстрочкою сплати заборгованості щомісячно рівними частинами терміном на 6 місяців починаючи з вересня 2015 року:

- до 30 вересня 2015 року - 6000 грн. ;

- до 31 жовтня 2015 року - 6000 грн.;

- до 30 листопада 2015 року - 6000 грн.;

- до 31 грудня 2015 року - 6000грн.;

- до 31 січня 2016 року - 6256 грн 61 коп.

3.Стягнути з Чортківського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, вул. Сонячна, 7, м. Чортків, Тернопільська область, ідентифікаційний код 03353851, на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", вул. Гоголя, 1, м. Львів, ідентифікаційний код 01059900:

-113023 грн. 60 коп. - основного боргу,

-1178 грн. 85 коп. - 3% річних,

-40825 грн. 66 коп. - інфляційних втрат,

-20176 грн 25 коп - пені,

-4109 грн 22 коп -судового збору в повернення сплачених судових витрат.

4.В частині позовних вимог щодо стягнення:

-11 грн 06 коп - інфляційних втрат;

-255 грн 84 коп - пені,

в задоволенні відмовити.

5.Повернути з Державного бюджету України Державному територіально-галузевому об'єднанню "Львівська залізниця", вул. Гоголя, 1, м. Львів, ідентифікаційний код 01059900, 624 грн 44 коп судового збору як зайво сплачене згідно платіжного доручення №434 від 20 травня 2015 року. Платіжне доручення №434 від 20 травня 2015 року на суму 4739 грн залишити в справі.

6.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України, через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено "31" серпня 2015 року

Суддя С.О. Хома