ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р.Справа № 922/4321/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області, м. Зміїв 3-я особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна фінансова інспекція в Харківській області в особі Зміївської міжрайонної державної фінансової інспекції, м. Зміїв
до Бірківської сільської ради, с. Бірки
про стягнення 75901,47 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, директор

ОСОБА_3 за довіреністю № б/н від 10.08.2015 р.

3-ї особи на стороні позивача - ОСОБА_4 за довіреністю № 2016 від 01.09.2015 р.

відповідача - ОСОБА_1 за довіреністю № 857/02-19 від 05.08.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Бірківської сільської ради (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми, як недоотриманого доходу у розмірі 73091,68 грн., та безпідставно відшкодованих коштів за електроенергію на суму 2809,79 грн.

Ухвалою суду по справі від 27.07.2015 р. було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.08.2015 р. о 12:40, залучено до участі у справі як третю особу на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державну фінансову інспекцію в Харківській області в особі Зміївської міжрайонної державної фінансової інспекції.

Представники сторін та 3-ї особи на стороні позивача до початку судового засідання призначеного на 11.08.2015 р. надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх. № 32182 від 11.08.2015 р.), яка судом була задоволена.

3-я особа на стороні позивача, через канцелярію господарського суду 11.08.2015 р. за вх. № 32115, надала письмові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них 3-я особа на стороні позивача просила суд позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні призначеному на 11.08.2015 р. була оголошена перерва до 02.09.2015 р. о 11:30.

Представники сторін та 3-ї особи на стороні позивача до початку судового засідання призначеного на 02.09.2015 р. надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх. № 34843 від 02.09.2015 р.), яка судом була задоволена.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 02.09.2015 р. за вх. № 34742, надав письмові заперечення на позовну заяву, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них відповідач вказував, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Представники позивача та 3-ї особи на стороні позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та 3-ї особи на стороні позивача, встановив наступне.

10.10.2013 р. між Бірківською сільською радою та Комунальним підприємством "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради був укладений договір № 01 про закупівлю пари та гарячої води; постачання пари та гарячої води (послуги постачання теплової енергії) за державні кошти.

19.02.2013 р. між Бірківською сільською радою та Комунальним підприємством "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради був укладений договір № 22 про закупівлю пари та гарячої води; постачання пари та гарячої води (послуги постачання теплової енергії) за державні кошти.

22.10.2010 р. між Бірківською сільською радою та Комунальним підприємством "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради був укладений договір на участь у витратах.

Згідно позову позивач вказує, що з 20.02.2015 р. Зміївською міжрайонною державною фінансовою інспекцією Державної фінансової інспекції в Харківській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КП "Зміїв-тепло" за період з 01.07.2012 р. по 28.02.2015 р. Ревізією було встановлено, що відповідно до актів виконаних робіт КП "Зміїв-тепло" здійснювало нарахування спожитої теплової енергії використовуючи приєднане теплове навантаження по будинку культури с.Бірки в розмірі - 0,0537 Гкал/год. В ході ревізії було здійснено перерахунок спожитої теплової енергії по будинку культури с.Бірки. За наслідками проведеного перерахунку сума недоотриманого доходу КП "Зміїв-тепло" склала 53027,15 грн. Також, в ході ревізії було здійснено перерахунок спожитої теплової енергії ДНЗ с. Першотравневе Бірківської сільської ради, за наслідками проведеного перерахунку сума недоотриманого доходу КП "Зміїв-тепло" склала 20064,53 грн. Крім того, в ході ревізії було встановлено, що КП "Зміїв-тепло" безпідставно здійснювало відшкодування витрат за електроенергію за жовтень-грудень 2014 р. на суму 2809,79грн.

Судом встановлено, що 19.05.2015 р. Зміївською міжрайонною державною фінансовою інспекцією Державної фінансової інспекції в Харківській області був складений акт ревізії фінансово-господарської діяльності КП "Зміїв-тепло" за період з 01.07.2012 р. по 28.02.2015 р. № 720-24/4.

Так, у даному акті ревізії було зазначено, що відповідно до актів виконаних робіт КП "Зміїв-тепло" здійснювало нарахування спожитої теплової енергії використовуючи приєднане теплове навантаження по будинку культури с.Бірки в розмірі - 0,0537 Гкал/год. В ході ревізії було здійснено перерахунок спожитої теплової енергії по будинку культури с.Бірки. За наслідками проведеного перерахунку сума недоотриманого доходу КП "Зміїв-тепло" склала 53027,15 грн. Також, у акті було зазначено, що в ході ревізії було здійснено перерахунок спожитої теплової енергії ДНЗ с. Першотравневе Бірківської сільської ради, за наслідками проведеного перерахунку сума недоотриманого доходу КП "Зміїв-тепло" склала 20064,53 грн. Крім того, у акті було зазначено, що в ході ревізії було встановлено, що КП "Зміїв-тепло" безпідставно здійснювало відшкодування витрат за електроенергію за жовтень-грудень 2014 р. на суму 2809,79 грн.

Зміївською міжрайонною державною фінансовою інспекцією Державної фінансової інспекції в Харківській області була направлена директору позивача вимога № 720-16/520 від 27.05.2015 р. щодо усунення порушень законодавства.

Згідно позову позивач вказує, що для усунення порушень законодавства України він звертався до відповідача з листами № 65 від 22.05.2015 р. та № 71 від 28.05.2015 р. з проханням відшкодувати недоотримані кошти в сумі: будинок культури с.Бірки - 53027,15 грн., ДНЗ с. Першотравневе Бірківської сільської ради - 20064,53 грн., а також безпідставно відшкодовані кошти за електроенергію за жовтень-грудень 2014 р. на суму 2809,79 грн.

Бірківською сільською радою було надано відповідь, рішенням LXVIII сесії VI скликання № 969- VI від 17.06.2015 р. "Про розгляд листа КП "Зміїв-тепло"" Зміївської районної ради № 65 від 22.05.2015 р. в якому рекомендувало КП "Зміїв-тепло"" звернутися до суду для вирішення питання про відшкодування коштів Бірківською сільською радою.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проте, суд зазначає, що між позивачем та відповідачем були укладені вищезазначені договори, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача рахуються за даними договорами.

При цьому, слід зазначити, що факт виявлення ревізією суб'єкта господарювання порушень, допущенних під час виконання робіт за договором, не впливає на умови спірних договірних відносин і не може змінювати їх.

Згідно пункту 3 статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України (свобода договору) встановлено наступне: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

До загальних принципів господарювання відноситься свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини ( стаття 6 Господарського кодексу України).

Відповідно до приписів статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України).

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Так, виявлені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності позивача порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Водночас, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є безпідставними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами договору.

При цьому суд зазначає, що даної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 18.08.2015 р. у справі № 908/360/15-г.

Крім того, положеннями підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

За своєю природою акт (довідка, вимога та інше) Державної фінансової інспекції є актом ненормативного характеру індивідуальним актом, який породжує права і обовязки тільки у того суб'єкта, якому вони адресовані, а саме, у позивача та відповідно не породжує для відповідача ніяких обовязків, зокрема, про сплату недоотриманого доходу та безпідставно відшкодованих коштів

З огляду на вищевикладене господарський суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 19, 129 Конституції України, ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 22, 525, 526, 611, 614, 623, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 07.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_5