ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2015 р. Справа № 922/2467/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Черленяк М.І.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Цибулько О.І. - дов. б/н від 13.01.2015р.,

відповідача - Кагал Є.О. - дов. б/н від 06.04.2015.,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 3346 Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 28.05.2015 р. у справі № 922/2467/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Золоті ворота", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, м. Харків

про визнання договору нікчемним

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті ворота" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Золоті ворота", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+", в якій просив визнати нікчемним договір про зміни від 11 від 27.05.2014р. до договору №11 від 20.01.2012 р.; застосувати наслідки нікчемності правочинів - повернути кошти в сумі 4924627,47 грн. списані Банком, з рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1, шляхом повернення коштів в сумі 4 924 627,47 грн. на накопичувальний рахунок АТ "Банк золоті ворота" НОМЕР_2 в Управління НБУ в Харківській області з наступним зарахуванням Банком цих коштів на поточний рахунок відповідача НОМЕР_3 в АТ "Банк золоті ворота" для подальшого зарахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_1; стягнути з відповідача недоотриману суму відсотків за період з 28.05.2014р. до 10.06.2014 року у розмірі 38 935,53 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.05.2015 р. (суддя Пономаренко Т.О.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 28.05.2015 р. у справі № 922/2467/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, ТОВ "Паркінг+", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Третя особа, ОСОБА_4, відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не з'явився та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не повідомив.

В судовому засіданні 26.08.2015р. оголошено перерву до 27.08.2015р. о 09:20 год.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте третя особа не скористалася своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі вищевказаної особи за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.01.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті ворота" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (відповідач) було укладено договір №11 на кредитну лінію (відновлювальну), відповідно до умов якого у період з 20 січня 2012 р. по 19 березня 2012 р. позивач за наявності вільних кредитних ресурсів зобов'язується надати відповідачу кредит у рамках відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 5 500 000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду, а відповідач зобов'язується повернути кредит у строк не пізніше 19 березня 2012 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 25,0% річних на визначених договором умовах.

До кредитного договору неодноразово укладалися додаткові угоди, а саме: договір про зміни №1 від 19.03.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №2 від 27.04.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №3 від 25.05.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №4 від 26.06.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №5 від 27.07.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №6 від 31.08.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №7 від 03.12.2012 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №8 від 04.03.2013 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №9 від 05.06.2013 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., договір про зміни №10 від 06.12.2013 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р.

Договором про зміни №11 від 27.05.2014 р. до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., внесено зміни до п. 1.1. договору, а саме: у період з 20 січня 2012 р. по 27 травня 2014 р. позивач за наявності вільних кредитних ресурсів зобов'язується надати відповідачу кредит у рамках відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 4753000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду, а відповідач зобов'язується повернути кредит у строк не пізніше 27 травня 2014 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 23% річних на визначених договором умовах.

Довір про зміни №11 набирає чинності та застосовується з 27.05.2014 р.

Так, в забезпечення кредитних зобов'язань, 31.01.2012 р. між ОСОБА_4 (заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті Ворота" (заставодержатель) було укладено договір заставки №11/1, відповідно до умов якого у забезпечення всіх вимог заставодержателя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (боржник) за договором №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20 січня 2012 року та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов'язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов'язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), а саме: повернення кредиту у розмірі 5 500 000,00 грн. у строк 19 березня 2012 р., сплати відсотків за користування кредитом по ставці 25,0% річних щомісяця, згідно з умовами кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат заставодержателя, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором, заставодавець передає у заставу заставодержателю належні йому майнові права за договором №3298ДГ1 строкового банківського вкладу (депозиту) "Стандартний 1" від 25.01.12, а саме: право вимоги заставодавця до заставодержателя щодо повернення 2 500 000,00 грн. на умовах депозитного договору.

Договором про зміни №19 від 27.05.2014 р. до договору застави №11/1 майнових прав від 31.01.2012 р. внесено зміни до договору, шляхом викладення п. 1.1. в наступній редакції:

"У забезпечення всіх вимог Заставодержателя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (Боржник) за договором №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20 січня 2012 року та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов'язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов'язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), а саме: повернення кредиту у розмірі 4 753 000,00 грн. у строк 27 травня 2014 р., сплати відсотків за користування кредитом по ставці 23% річних щомісяця, згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Заставодавець передає у заставу Заставодержателю належні йому майнові права за договором №2878ДГ1 строкового банківського вкладу (депозиту) "Стандартний 1" від 25.01.2012р., а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 4 924 627,47 грн. на умовах Депозитного договору".

Довір про зміни №19 набирає чинності та застосовується з 27.05.2014 р.

28.05.2014 року грошові кошти у сумі 4 753 000,00 грн. були списані з рахунку НОМЕР_1, відкритого на ім'я ОСОБА_4, та зараховані в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ "Банк Золоті Ворота" за кредитним договором №11 від 20.01.2012 року.

Відповідно до Постанови №781 від 04.12.2014р. правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №142 від 05.12.2014р. "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію позивача.

Як стверджує позивач, під час перевірки договору уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" було встановлено, що договір про зміни №11 від 27.05.2014 р. є нікчемним відповідно до 8 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак є таким, що не породжує будь-яких правових наслідків в силу приписів ст. 216 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору нікчемним і настанням відповідних наслідків.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з вказаними висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому, за змістом п. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що укладаючи договір №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р., сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов для договору даного виду, погодили взаємні права та обов'язки, а отже умови спірного договору не суперечать вимогам чинного законодавства.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Матеріали справи свідчать, що 28.05.2014 року грошові кошти у сумі 4 753 000,00 грн. були списані з рахунку НОМЕР_1, відкритого на ім'я ОСОБА_4 та зараховані в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ "Банк Золоті Ворота" за кредитним договором №11 від 20.01.2012 року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно з ч. 1 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що НБУ зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами НБУ; 3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами; 4) одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Частина 1 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначає підстави ліквідації банку, зокрема зазначено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання НБУ банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією ФГВФО. Так, НБУ має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Правління Національного банку України №456 від 31.07.2014 року Публічне акціонерне товариство "Банк золоті ворота" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до Постанови №781 від 04.12.2014р. правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №142 від 05.12.2014р. "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію позивача.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті ФГВФО (http://www.fg.gov.ua) та НБУ (http://www.bank.gov.ua), тому в розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Частинами 1, 2, 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частина 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, всі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання договору про зміни №11 від 27 травня 2014 року до договору №11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012 р.

Посилання апелянта на те, що договір про зміни №11 від 27 травня 2014 року є нікчемним через порушення відповідачем вимог ст. 203 Цивільного кодексу України є безпідставними та такими, що не підтверджені матеріалами справи.

Крім того, як вбачається з протоколу загальних зборів учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" від 27.05.2014р. зміст договору про зміни № 11 від 27.05.2014р. погоджено та вирішено доручити директору відповідача його підписати.

Суд першої інстанції правомірно посилається на п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Станом на 27.05.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Банк золоті ворота" був платоспроможним банком та тільки в липні 2014 року був віднесений до категорії неплатоспроможних згідно постанови Правління НБУ від 31.07.2014 №456 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк золоті ворота" до категорії неплатоспроможних".

Таким чином, даний договір укладено платоспроможним банком та з метою реального закриття заборгованості відповідача за договором № 11 на кредитну лінію (відновлювальну) від 20.01.2012р., а позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору нікчемним і настанням відповідних наслідків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання нікчемним договір про зміни від 11 від 27.05.2014р. до договору №11 від 20.01.2012 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а оскільки, вимоги позивача щодо повернення коштів в сумі 4924627,47 грн. списані банком, з рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1, шляхом повернення коштів в сумі 4 924 627,47 грн. на накопичувальний рахунок АТ "Банк золоті ворота" НОМЕР_2 в Управління НБУ в Харківській області з наступним зарахуванням Банком цих коштів на поточний рахунок відповідача НОМЕР_3 в АТ "Банк золоті ворота" для подальшого зарахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_1. є похідними від вимог про визнання нікчемного правочину, тому вони також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 28.05.2015 р. у справі № 922/2467/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.05.2015 р. у справі № 922/2467/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 01.09.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Черленяк М.І.