Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" вересня 2015 р. Справа № 906/842/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Поливко М.С.

за участю представників сторін:

- від позивача: Терехов О.Л. - заступник керівника напрямку з юридичної роботи філії "Житомирське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", дов. №2565-О від 16.08.2013

- від відповідача: ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_1, виданий Коростишівським РВ УМВС України в Житомирській області 26.11.1996

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Дніпропетровськ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (Житомирська область, Коростишівський район, м. Коростишів)

про стягнення 23829,68 грн

Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" подано до господарського суду позов про стягнення з ФОП ОСОБА_2 за Договором банківського обслуговування б/н від 10.10.2011 борг в сумі 23829,68 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованості за кредитом, 7751,11 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 1737,33 грн заборгованості по комісії за користування кредитом та 6341,24 грн пені за несвоєчасність виконань зобов'язань за договором.

Ухвалою від 08.06.2015 господарський суд прийняв позовну заяву, порушив провадження у справі, призначив справу до розгляду в засіданні суду, зобов'язав сторони виконати вимоги резолютивної частини ухвали.

Ухвалою від 07.07.2015 господарський суд розгляд справи відклав, зобов'язав сторони надати необхідні документи відповідно до резолютивної частини цієї ухвали, в порядку ст. 30 ГПК України, зобов'язав ВДВС Коростишівського РУЮ повідомити суд з наданням підтверджуючих документів щодо накладення арешту на рахунок НОМЕР_2, який знаходиться у ПАТ КБ "Приватбанк" та належить відповідачу та доведення вказаної інформації до ПАТ КБ "Приватбанк".

Ухвалою від 17.07.2015 господарський суд продовжив термін вирішення спору у справі № 906/842/15 по 05.09.2015, розгляд справи відклав, повторно викликав в засідання суду, в порядку ст. 30 ГПК України, ВДВС Коростишівського РУЮ з надання витребуваних документів.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, надав пояснення в якому зазначено таке:

- 27.06.2013 Відділом ДВС Коростишівського РУЮ було винесено постанову про арешт коштів боржника на його рахунках, в тому числі і на рахунку НОМЕР_2 ;

- 15.07.2013 на адресу ВДВС Коростишвськогго РУЮ було направлено повідомлення про виконання постанови про арешт коштів;

- 24.07.2013 відповідач внесла на поточний рахунок НОМЕР_2 кошти в сумі 8210,00 грн, однак у зв'язку з наявним арештом коштів, які обліковуються на вказаному рахунку, банк не вправі був направити вказані кошти в рахунок погашення боргу;

- станом на 03.09.2015 кошти у зазначеній сумі знаходяться на вказаному рахунку;

- після винесення постанови про скасування арешту, кошти в сумі 8210,00 грн. буде направлено в рахунок погашення боргу по договору № б/н від 10.10.2011 (а. с. 117).

Відповідач проти позовних вимог заперечила; вказала на повне погашення суми боргу 24.07.2013, зокрема, пояснила, що станом на вказану дату їй не було відомо про арешт коштів на рахунках, при погашенні кредиту через касу банку, працівники банку прийняли проплату у сумі 8210,00 грн до зарахування без попередження про накладений арешт. З огляду на викладене, відповідач вважає вимоги банку безпідставними, оскільки сплачені нею грошові кошти наразі є у розпорядження банку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.10.2011 між ПАТ КБ "Приватбанк" (позивач/банк) та ФОП ОСОБА_2 (відповідач/клієнт) була підписана заява про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки (далі - заява, а. с. 109).

Згідно із вказаною заявою, відповідач погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку www.pb.ua, Тарифами банку, які разом з цією анкетою (заявою) складають договір банківського обслуговування.

Підписавши заяву, відповідач також зобов'язалась виконувати умови, що містяться в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку та Договору банківського обслуговування в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частина 2 зазначеної статті встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України).

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору кредиту.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

З огляду на викладене, кредитний договір між сторонами складається із заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки та Умов і Правил надання банківських послуг, які оприлюднені через офіційний сайт банку.

З метою обслуговування кредиту відповідачу було відкрито два поточні та один картковий рахунок в національній валюті: № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за Договором від 10.10.2011 виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 8000,00 грн, що підтверджується довідкою № 08.7.0.0.0/38 від 22.05.2015 про розмір встановленого ліміту кредитних коштів (а. с. 46).

26.06.2013 відповідачем було знято з рахунку 8000,00 грн (а. с. 73 на звороті).

У зв'язку з надходженням до банку постанови ВДВС Коростишівського районного управління юстиції від 27.06.2013 (а. с. 98, 99), на рахунки відповідача, відкриті у відділенні ПАТ "КБ "Приватбанк", 15.07.2013 було накладено арешт та зупинено всі видаткові операції за її рахунками (як за рахунок власних коштів, так і наданого банком кредитного ліміту) (згідно з відповідними листами на а. с. 97, 105, 107).

Приписами п. 3.2.1.2.1.8 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі накладення арешту на грошові кошти, розміщені на рахунку клієнта та/або пред'явлення стягувачем платіжної вимоги на списання грошових коштів з рахунку клієнта, далі арешт, сторони домовились про зміну розміру кредитного ліміту до розміру, наданого банком на дату настання арешту. При цьому, терміном повернення кредиту є дата настання арешту. У випадку якщо клієнт не погашає заборгованість за кредитом, заборгованість за кредитом вважається простроченою. Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (пп. 3.2.1.4.1.4 п. 3.2.1.4 умов).

При цьому, до настання термінів, визначених п. 3.2.1.4.1.3 розрахунки за кредитом здійснюються відповідно до п. п. 3.2.1, 4.1.1, 3.2.1.4.1.2, 3.2.1.4.4. З моменту настання строків визначених п. 3.2.1.4.1.3 розрахунки здійснюються у відповідності з п. 3.2.1.4.1.3 зі сплатою всіх штрафних санкцій (пені, штрафи) передбачених п. 3.2.1 Умов та правил. При отриманні платіжної вимоги на примусове списання грошових коштів з рахунку клієнта, банк здійснює списання тільки особистих коштів клієнта. Кредитний ліміт може бути відновлений після зняття арешту в установленому законодавством порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою належного виконання зобов'язання в частині своєчасного погашення отриманого кредиту, відповідачем 24.07.2013 було надано до оплати банку 8210,00 грн, які були зараховані банком на транзитний рахунок № НОМЕР_5 (а. с. 73 на звороті).

При цьому судом враховано, що станом на момент проведення оплати по кредиту відповідач не знав про арешт його рахунків, оскільки копію постанови державного виконавця від 27.06.2013 про арешт коштів боржника, він отримав лише 21.08.2013, про що свідчить відмітка, зроблена відповідачем на примірнику постанови ВДВС (а. с. 108).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, відповідач неодноразово зверталась до позивача з проханням розібратися в обґрунтованості нарахованих до стягнення боргових зобов'язань, з огляду на повне погашення заборгованості по кредиту 24.07.2013 та не повідомлення працівниками банку при отриманні коштів на погашення боргу інформації про арешт рахунків (листи від 04.11.2013, від 25.11.2013 , а. с. 103, 104).

У відповідь на вказані звернення, банк листами від 11.11.2013 (а. с. 105), від 26.11.2013 (а. с. 107) повідомив відповідача про неможливість задоволення його вимог з огляду на законність дій по нарахуванню штрафних санкцій, що випливає з вимог ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п. п. 10.1, 10.9, 10.11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

05.05.2015 позивач направив відповідачу претензію про сплату боргу за кредитним договором від 10.10.2011 (а. с. 52 - 54), яка була залишена останнім без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, господарський суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

На підставі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки, що разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, складають Договір банківського обслуговування б/н від 10.10.2011, у відповідача виникло право на розпорядження кредитними коштами, що знаходяться на банківському рахунку, а у банку - виник кореспондуючий обов'язок з виконання розпоряджень відповідача з приводу видачі, поповнення та переказу цих коштів у порядку, визначеному Договором.

Чинним законодавством визначено порядок здійснення операцій за рахунками, що виконуються банком.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Так, пунктом 10.6 Постанови Національного Банку України від 21.01.2004 №22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" із змінами, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, передбачено, зокрема, що залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії:

- якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку;

- якщо на рахунку клієнта недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то банк арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів, обліковує цей документ на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган, який надіслав документ про арешт коштів, про недостатність коштів для його виконання;

- якщо на рахунку клієнта немає коштів для забезпечення виконання документа про арешт коштів, то банк обліковує його на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган, який надіслав документ про арешт коштів, про відсутність коштів для його виконання.

Однак, позивачем не було повідомлено Відділ державної виконавчої служби Коростишівського РУЮ у зазначений термін про відсутність коштів на рахунках позивача, а 15.07.2013 накладено арешт на рахунки відповідача.

Разом з тим, пунктом 3.2.1.2.1.8 "Умов та правил надання банківських послуг" передбачено, серед іншого, що у разі накладення арешту на грошові кошти, розміщені на рахунку клієнта, сторони домовились про зміну розміру кредитного ліміту до розміру, наданого Банком на дату настання арешту. При цьому, терміном повернення кредиту є дата настання арешту.

З викладеного презюмується обов'язок Банку повідомити клієнта - відповідача про те, що терміном повернення кредиту у даному випадку є 15.07.2013 у зв'язку із накладенням арешту.

Крім того, відповідно до вимог частини 2 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнтів банку.

Однак, Банк, в порушення прав клієнта не повідомив останнього про те, що терміном повернення кредиту є 15.07.2013 у зв'язку із накладенням арешту, чим позбавив його права розпорядитися належними йому коштами в інший спосіб, зокрема, вжити заходів до погашення заборгованості за рішеннями суду.

Одночасно, у тому ж пункті 3.2.1.2.1.8 "Умов та правил надання банківських послуг" зазначено, що у випадку, якщо клієнт не погашає заборгованість за кредитом, заборгованість за кредитом вважається простроченою.

Разом з тим, на підставі укладеного Договору, 24.07.2013 відповідач вжила заходів до сплати кредитного боргу, зобов'язавши банк здійснити переказ 8210,00 грн для поповнення рахунку, на якому обліковувалася кредиторська заборгованість.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Таким чином, виконання обмежень, встановлених постановою державного виконавця від 27.06.2013, повинне здійснюватися банком у порядку, передбаченому законодавством.

За ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

Аналогічні положення містяться в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Так, пунктом 10.6 Постанови НБУ від 21.01.2004 №22 визначено, що під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ( 2121-14 ) зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Як вбачається з постанови державного виконавця ВДВС Коростишівського РУЮ про арешт коштів боржника від 27.06.2013, наказ №4/5007/1447/12 від 15.05.2013, виданий господарським судом Житомирської області про стягнення з позивача на користь ДП "Меркс Мобіле" боргу в сумі 5084,91 грн. (копія на а. с. 99).

За приписами п. 1.23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Для переказу коштів відповідачем було сплачено в касу банку готівкові кошти в сумі 8210,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку № НОМЕР_2 (а. с. 71 - 73) та значно перевищує суму боргу, вказану у вищезазначеній постанові органу ДВС про арешт коштів боржника.

Крім того, у роз'ясненні з питань нового законодавства, виданого Департаментом платіжних систем Національного банку України та направленого банкам України відповідно до листа від 04.03.2011 №25-111/523-3297, банк має зупинити видаткові операції на рахунку клієнта лише на суму обтяження.

З огляду на наведене, ініційований відповідачем переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 є реалізацією його прав та виконанням банком обов'язків, визначених законом та Договором банківського обслуговування б/н від 10.10.2011

З викладеного можна дійти висновку, що Банк, утримуючи тривалий час (більше як два роки) на рахунку кошти клієнта в сумі 8210,00 грн., не повідомивши орган ДВС про їх наявність, та не вважаючи ці кошти такими, що внесені в погашення заборгованості за кредитом, тим самим позбавив відповідача можливості користуватися, розпоряджатися і володіти належною йому власністю у вказаній сумі, чим порушив його право на володіння належними йому коштами.

При вирішенні даного спору суд враховує також норми Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Так, 17.07.1997 Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка у відповідності до Закону України від 10.12.1991 "Про дію міжнародних договорів на території України" стала невід'ємною частиною національного законодавства, а за Законом України від 22.12.1993 "Про міжнародні договори України" має пріоритет норм у разі їх колізії з національним законодавством.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема, зміст Конвенції про захист прав та свобод людини і доданих до неї Протоколів, є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Так, основною метою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції є, зокрема, попередження порушень принципу безперешкодного користування своїм майном.

Таким чином, ФОП ОСОБА_2, виконавши належним чином покладені на неї Договором від 10.10.2011 обов'язки стосовно повернення кредитних коштів в сумі 8000,00 грн та 210,00 грн відсотків за користування кредитним лімітом, не повинна нести будь-які негативні наслідки у зв'язку з недотриманням Банком вимог вище зазначеного банківського законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право позивача не порушено, так як відповідач вчасно повернула кредитні кошти на його рахунок.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.09.15

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком)