УХВАЛА

03.09.2015Справа № 910/8009/13
За скаргою Державного підприємства "Вугілля України"

на дії державного виконавця

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України"

до Державного підприємства "Вугілля України"

про стягнення 120 341 301,73 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача (стягувач) Пономаренко А.Г. (дов. № 19-11/166 від 24.11.2014 року)
від відповідача (боржник)Андрусенко Ю.С. (дов. № 30-12/12-Д від 30.12.2014 року)
від ДВСКузьменко О.С. (дов. № 20-22/1 від 23.04.2015 року)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Вугілля України" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 119 637 866,21 грн., а також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2013 року позов Публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Вугілля України" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" 100 000 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 260 273 грн. 97 коп. заборгованості за процентами, 7 540 983 грн. 61 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 193 786 грн. 35 коп. пені за несвоєчасне погашення процентів, 3 289 532 грн. 02 коп. 3% річних, 500 000 грн. 00 коп. неустойки, 63 грн. 64 коп. витрат по сплаті судового збору.

20.08.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/8009/13 від 06.08.2013 було видано відповідний наказ.

06.07.2015 року Державне підприємство "Вугілля України" звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою за вих. № 1241/10 на дії державного виконавця, у відповідності до якої просить суд:

- визнати недійсною та незаконною постанову від 12.05.2015 року ВП № 39890842;

- скасувати постанову від 27.05.2015 року ВП № 39890842.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року суддя Стасюк С.В., призначив розгляд скарги за вих. № 1241/10 Державного підприємства "Вугілля України" на дії державного виконавця (надалі по тексту - ДВС) на 13.08.2015 року.

Представник ДВС в судове засідання 13.08.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 09.07.2015 року не виконав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 03.09.2015 року, у зв'язку з неявкою представника ДВС та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

01.09.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача (стягувача) надійшло заперечення на скаргу.

У судовому засіданні 03.09.2015 року представник ДВС надав документи на виконання вимог ухвали суду та усні пояснення, в яких просив суд відмовити в задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Представник позивача (стягувача) у судовому засіданні також надав пояснення, в яких просив суд відмовити в задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Представник відповідача (боржник) у судовому засіданні підтримав подану ним скаргу на дії державного виконавця.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що скарга відповідача (боржника) на дії державного виконавця не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України постанови, рішення, ухвали господарських судів є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження"(далі Закон).

Так, у відповідності до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: судові накази (пункт 3 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває виконавче провадження № 39890842 щодо примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8009/13 від 20.08.2013 року.

24.09.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39890842 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 20.08.2013 у справі № 910/8009/13.

В подальшому 03.12.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у зв'язку з невиконанням боржником - ДП "Вугілля України" рішення суду добровільно у визначений строк, та враховуючи, що на виконанні у відділі перебувають виконавчі документи щодо стягнення заборгованості з боржника, які об'єднано у зведене виконавче провадження № 39997777, керуючись статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 39890842 до зведеного виконавчого провадження № 39997777, яке веде Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

25.05.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження № 39890842 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 20.08.2013 у справі № 910/8009/13.

27.05.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Свої вимоги у поданій скарзі боржник обґрунтовує тим, що постанова від 27.05.2015 є незаконною, оскільки прийнята з порушенням Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2015, боржник не отримував постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про прийняття до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, у матеріалах зведеного виконавчого провадження вона відсутня, до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень не включена, чим порушено права боржника.

У запереченнях на подану скаргу представник Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України стверджує стверджує про необгрунтованість доводів скаржника та пояснює, що постановою Кабінету Міністрів України №17 від 21.01.2015 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої системи юстиції" ліквідовано Державну виконавчу службу України, поклавши на Міністерство юстиції України завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", органом державної виконавчої служби є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2015 року № 1134/к, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є правонаступником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Таким чином, постанова про передачу виконавчого провадження до іншого органу ДВС при правонаступництві не виноситься й відповідно вона не виносилась, та у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутня, що спростовує доводи скаржника про порушення державним виконавцем пунктів 6.4., 6.6., 6.7. Інструкції організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції У краї від 02.04.2012 № 512/5.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника. вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Оскільки, у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вже перебуває зведене виконавче провадження № 39997777 (до складу входять: ВП № 24887365, ВП № 39162866, ВП № 39307996, ВП № 39890842, ВП № 39918611, ВП № 40777423, ВП № 42548022, ВП № 45123439, ВП № 45903010, ВП № 47154240) за яким боржником є Державне підприємство "Вугілля України", головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, відповідно до якої постановлено приєднати виконавче провадження № 39890842 до зведеного виконавчого провадження № 39997777.

Таким чином, судом не встановлено порушень вимог чинного законодавства при прийнятті державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанови від 27.05.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яке веде Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржником не доведено суду та не надано відповідних доказів на підтвердження неправомірності прийняття оскаржуваної постанови.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що подана скарга за вих. № 1241/10 на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України по справі № 910/8009/13 визнається судом необґрунтованою та не підлягає задоволенню з урахування вищенаведеного.

Керуючись статтями 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги за вих. № 1241/10 Державного підприємства "Вугілля України" на дії державного виконавця відмовити.

Дана ухвала набирає чинності з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя С.В. Стасюк