КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа№ 911/1571/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Церанюк І.С.

від відповідача: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор-5»

на рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2015р.

у справі №911/1571/1 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор-5»»

про стягнення 5 240 361,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Златобанк» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор-5» про стягнення з останнього заборгованості за Кредитним договором №85/11-KL від 18.04.2011р. в сумі 5240 361,45 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом (кредитом) в сумі 5 133 000,00 грн., заборгованості за процентами в сумі 98 722,36 грн., пені в розмірі 8 311,22 грн., 3% річних від простроченої суми/суми заборгованості в розмірі 307,87 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.06.2105р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор-5» на користь Публічного акціонерного товариства «Златобанк» 5 133 000,00 грн. заборгованості, 98 722,36 грн. заборгованості за процентами, 8 331,22 грн. пені та 307,87 грн. 3% річних.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондор-5», подав апеляційну скаргу, за якою просить скасувати рішення від 24.06.2015р. у справі №911/1571/15 повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції процесуальних норм права. Також скаржник вважає, що рішення було прийнято без з'ясування всіх обставин справи, зокрема, як вказує апелянт, не з'ясовано всі фактичні дані, на яких грунтується позов.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Златобанк», надав до матеріалів справи письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким просить залишити рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2105р. у справі №911/1571/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач зазначає, що ним були надані на підтвердження заборгованості відповідача за Кредитним договором всі необхідні докази, тому відповідно до ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України позивач належними доказами довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2015р. колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О. прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор-5» та призначено розгляд справи на 17.08.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2015р. розгляд справи було відкладено відповідно до ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

31.08.2015р. представник відповідача не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від представника відповідача до суду не надходило.

Судова колегія апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, враховуючи також при цьому те, що ухвалою про призначення справи до розгляду явка представників сторін не визнавалась обов'язковою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

18 квітня 2011р. між Публічним акціонерним товариством "Златобанк", як позикодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондор-5", як позичальником, був укладений Кредитний договір №85/11-KL, за умовами якого позикодавець надає позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів та придбання нерухомості з максимальним лімітом заборгованості в сумі 2 500 000,00 грн.

Згідно з п. 1.2. Кредитного договору строк повернення кредитних коштів по 18.04.2013р. включно.

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 12 процентів річних.

Згідно пункту 2.6. Кредитного договору проценти за користування кредитними коштами сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів.

Пунктом 3.3.2. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний не пізніше визначеного п. 1.2 договору строку повернути позикодавцю суму наданих кредитних коштів в повному обсязі, сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 3.2.3. Кредитного договору позикодавець має право вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим Договором, а також, у випадку невиконання чи неналежного виконання поручителем/заставодавцем/іпотекодавцем зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за цим Договором.

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до Кредитного договору, а саме Додаткова угода від 19.04.2011р., Додаткова угода від 11.07.2011р., Додаткова угода від 29.12.2011р., Додаткова угода від 31.08.2012р., Додаткова угода від 18.04.2013р., Договір про внесення змін від 18.07.2013р., Договір про внесення змін від 01.09.2014р., Договір про внесення змін від 08.01.2015р.

Так, за Додатковою угодою від 19.04.2011р. було, зокрема, визначено, що позикодавець надає позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів та придбання нерухомості з максимальним лімітом заборгованості в сумі 7 993 000,00 грн.

Додатковою угодою від 18.04.2013р. визначено, що позикодавець надає позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів та придбання нерухомості з максимальним лімітом заборгованості в сумі 7 333 000,00 грн. Також встановлено, що строк повернення кредитних коштів є 17.04. 2015р. включно.

За Додатковою угодою від 01.09.2014р. пункт 1.3. Кредитного договору викладено в наступній редакції: за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 18 процентів річних.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Частиною 1 ст. 1056 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як свідчать матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов'язання перед відповідачем в частині надання кредиту та надав йому кредит у розмірі 8 193 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами №48364 від 20.04.2011р., №45728 від 19.04.2011р., №42617 від 18.04.2001р., «100603 від 14.12.2012р., №114275 від 27.01.2012р.

При цьому відповідач не виконував належним чином своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, з огляду на що у нього перед позивачем утворилась заборгованість за кредитом в сумі 5 133 000,00 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 98 722,36 грн.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути обумовлено не будь-яким, а лише належним його виконанням. Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язання. Якщо учасники зобов'язання порушують хоча б одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а змінюється, оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позичальником за Кредитним договором не надано суду доказів сплати заборгованості по кредиту та процентам за кредит.

Таким чином, у позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор-5», перед позивачем існує заборгованість розмірі 5 133 000,00 грн. по сплаті кредиту та 98 722,36 грн. заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом.

З огляду на те, що позичальник прострочив виконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути також суму пені за порушення строків сплати кредиту в розмірі 5 495,71 грн. та суму пені за порушення строків сплати процентів в розмірі 2 835,51 грн. Всього пені на загальну суму 8 331,22 грн.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань наступають наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також, частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.1 Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з сум неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Згідно з розрахунком позивача сума пені за несвоєчасне повернення кредиту складає 5 495,71 грн., сума пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом складає 2 835,51 грн. Всього пені на загальну суму 8 331,22 грн.

Нараховані позивачем суми пені є арифметично правильними та нарахування відповідає наведеним вище нормам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», а також умовам Кредитного договору, з огляду на що дані суми підлягають до стягнення на користь позивача.

Також у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача сума 3% річних складає 307,87 грн. Вона є арифметично правильною та її стягнення з відповідача є правомірним.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2015р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор-5» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2015р. у справі №911/1571/15 залишити без змін.

3. Справу №911/1571/15 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко