КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2015 р. Справа№ 927/1848/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

за участю представників:

Від Компанії "ДНС Траст" (DNS Trust Settlement) представник Боледзюк В.М. - за довіреністю.

Від ОСОБА_3 представник: ОСОБА_4- за довіреністю.

Від Компанії "Агрейн Оверсіс Лімітед" (Agrein Overseas Limited) представник Станішевська О.І. - за довіреністю.

Від Компанії "Агрейн Інвестментс Лімітед" (Agrein Investmens Limited) представник: Станішевська О.І. - за довіреністю.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство" представники Кобзар В.А. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії "Агрейн Оверсіс Лімітед" (Agrein Overseas Limited), Компанії "Агрейн Інвестментс Лімітед" (Agrein Investmens Limited),

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2015р.

по справі № 927/1848/14 (суддя Фетисова І.А.)

за позовом ОСОБА_3

до 1. Компанії "Агрейн Оверсіс Лімітед" (Agrein Overseas Limited)

2. Компанії "Агрейн Інвестментс Лімітед" (Agrein Investmens

Limited)

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке

Племпідприємство"

про розірвання договорів купівлі-продажу частки та скасування рішення загальних зборів, оформленого протоколом №2/2012 від 29.08.2012 року

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до 1. Компанії "Агрейн Оверсіс Лімітед" (Agrein Overseas Limited), 2. Компанії "Агрейн Інвестментс Лімітед" (Agrein Investmens Limited), 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство" про розірвання договорів купівлі-продажу частки та скасування рішення загальних зборів, оформленого протоколом №2/2012 від 29.08.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Компанія "Агрейн Оверсіс Лімітед" (Agrein Overseas Limited) та Компанія "Агрейн Інвестментс Лімітед" (Agrein Investmens Limited), не виконали належним чином зобов'язання за договорами купівлі-продажу в частині оплати придбаної частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", що є істотним порушенням умов вказаного договору.

Отже, внаслідок істотного порушення Компанією "Агрейн Оверсіс Лімітед" (Agrein Overseas Limited) та Компанією "Агрейн Інвестментс Лімітед" (Agrein Investmens Limited) умов договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", рішення єдиного власника Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", яке оформлене протоколом №02/2012 від 29.08.2012, підлягає скасуванню.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2015 року у справі № 927/1848/14 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Компанія "Агрейн Оверсіс Лімітед" (Agrein Overseas Limited), Компанія "Агрейн Інвестментс Лімітед" (Agrein Investmens Limited) звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянти посилаються на те, що вони не були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а саме відповідно до Гаагзької конвенції про порядок вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965 року, що була ратифікована Україною 19.10.2000 року, а також Республікою Кіпр.

Крім того, апелянти стверджують про те, що в оскаржуваному рішенні не доведено жодного доказу завдання позивачу шкоди внаслідок порушення відповідачами 1,2 умови договору щодо оплати, а саме того, на що позивач розраховував при укладенні договорів.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу Компанії "Агрейн Оверсіс Лімітед" (Agrein Overseas Limited) та Компанії "Агрейн Інвестментс Лімітед" (Agrein Investmens Limited), в якому він проти їх вимог заперечує та просить суд залишити їх без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши думку представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2012 року між ОСОБА_3 (продавець) та Компанією "Агрейн Оверсіс Лімітед" (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця частину належної йому частки у розмірі 99 % статутного капіталу ТОВ "Прилуцьке Племпідприємство", що еквівалентно 990 грн., відповідач- 1 зобов'язався прийняти та оплатити вказану частку, що належать продавцеві.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна продажу частини частки у розмірі 99 % статутного капіталу ТОВ "Прилуцьке племпідприємство" відповідачу 1 становить 990 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2 договору визначено, що покупець зобов'язаний сплатити вартість частки, зазначеної у п. 2.1 договору, до 31 грудня 2013 р. шляхом безготівкового перерахування коштів на поточні рахунки продавців.

Крім цього, 30.08.2012 р. між ОСОБА_3 (продавець) та Компанією "Агрейн Інвестментс Лімітед" (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця частку у розмірі 1 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", що еквівалентно 10 грн., а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вказану частку.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна продажу належної продавцеві частки у розмірі 1 % статутного капіталу ТОВ "Прилуцьке Племпідприємство" становить 10 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 2.2 договору покупець зобов'язаний сплатити вартість частки, зазначеної у п. 2.1 договору, до 31 грудня 2013 р. шляхом безготівкового перерахування коштів на поточні рахунки продавця.

Розділом 3 договорів визначено наслідки придбання частки для покупця, зокрема зазначено, що до покупця переходять всі права та обов'язки учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", передбачені чинним законодавством та установчими документами Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", з моменту внесення державним реєстратором відповідних змін до відомостей про товариство, що містяться в Єдиному державному реєстрі, стосовно покупця, як учасника товариства.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач на виконання умов договорів вийшов зі складу учасників ТОВ "Прилуцьке Племпідприємство", а покупців було включено до складу учасників товариства та ними набуто право власності на частку у статутному капіталі товариства (99 %) - Компанією "Агрейн Оверсіс Лімітед", (1%) - Компанією "Агрейн Інвестментс Лімітед", що підтверджується протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство" від 29.08.2012 року № 2/2012.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права за своєю правовою природою є сукупністю майнових та особистих немайнових прав, які згідно ч. 2 ст. 656 ЦК України можуть виступати предметом договору купівлі-продажу, до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 140 ЦК України, товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів.

Ст. 53 Закону України "Про господарські товариства" визначає перехід частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи. Учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Таким чином, при передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав та обов'язків, що належали учаснику, який відступив її повністю або частково.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вказаного вище протоколу загальних зборів учасників товариства державним реєстратором 05.09.2012 року була проведена реєстрація змін у складі учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 12.11.2014 року, проведено державну реєстрацію змін до установчих документів відповідача- 3 (копія Статуту, Т. 2 а.с - 19-30).

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Проте, дослідивши матеріали справи, судовою колегією встановлено, що в них відсутні докази оплати відповідачами вартості придбаних часток у позивача за договорами купівлі-продажу від 30.08.2012 року.

Отже, в порушення умов договорів купівлі-продажу відповідач-1 та відповідач-2 не виконали свої зобов'язання перед позивачем щодо оплати фактично переданих їм часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство".

За приписами ч.1 та ч. 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст.188 Господарського кодексу зміна або розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Враховуючи те, що ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов'язок з оплати товару є основним обов'язком покупця, судова колегія приходить до висновку про те, що невиконання зобов'язань по оплаті за умовами договору є істотним порушенням обов'язку, що значною мірою позбавляє продавця того, на що він розраховував під час укладення договорів та достатньою підставою для задоволення позовних вимог позивача про розірвання договорів купівлі-продажу часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство" від 30.08.2012р., укладених з відповідачем-1 та відповідачем-2.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у Постанові № 3-13гс15 від 11.03.2015 року та наголошував, що невиконання зобов'язань по оплаті за умовами договору як істотного порушення обов'язку, що значною мірою позбавляє продавців того, на що вони розраховували під час укладення договорів та наявність підстав для розірвання договорів купівлі-продажу.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині розірвання договорів купівлі-продажу від 30.08.2012 р. часток позивача в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство" до відповідачів 1,2 є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлене вище, не заслуговують на увагу, як не обґрунтовані, твердження апелянтів про те, що в оскаржуваному рішенні не доведено жодного доказу завдання позивачу шкоди внаслідок порушення відповідачами 1,2 умови договору щодо оплати, а саме того, на що позивач розраховував при укладенні договорів.

Стосовно позовних вимог про скасування рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", оформлене протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство" від 29.08.2012 року № 2/2012, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосування судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих їм спорів.

Оскільки закон не перешкоджає пред'явленню вимоги про зміну чи припинення правовідносин і в тих випадках, коли їх підставою є не договір, а інший юридичний факт, суд у порядку захисту права вважає за можливе відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача (продавця) шляхом припинення правовідношення, оскільки саме по собі розірвання договорів купівлі-продажу не має своїм прямим наслідком відновлення попереднього становища для позивача та не призведе до захисту його прав та охоронюваних законом інтересів.

Частиною 2 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" судам при вирішенні корпоративних спорів необхідно звернути увагу на неможливість застосування способів захисту прав та законних інтересів осіб, не передбачених чинним законодавством, зокрема ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, та які не випливають із положень законодавства.

Визначені ст. 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності, тому цілком правомірним є застосування при вирішенні даної справи способів захисту, передбачених п. 4 (відновлення становища, яке існувало до порушення) та п. 7 (припинення правовідношення) ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Як зазначено у п. 2.2.2 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007 року № 04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді спорів, що виникають з корпоративних відносин" у вирішенні корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції акціонерного товариства або вступу до інших господарських товариств.

Отже, повернення корпоративних прав позивачу можливо лише шляхом припинення корпоративних правовідносин відповідача-1 та відповідача-2 як учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке Племпідприємство", та застосування механізму поновлення у цих корпоративних правовідносинах позивача, виходячи з приписів чинного законодавства, яким врегульовані правовідносини набуття, припинення корпоративних прав та їх реєстрації, а саме:

Правовий статус учасника товариства з обмеженою відповідальністю встановлюється статутом останнього, як установчим документом. Згідно приписів ст. 88 та ст. 143 ЦК України, ст. 4 та ст. 51 Закону України "Про господарські товариства" установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут, який має містити, зокрема, відомості про розмір статутного капіталу з визначенням частки кожного учасника.

Відповідно до ст. 89 ЦК України, статей 6, 7 Закону України "Про господарські товариства" юридична особа підлягає державній реєстрації, до Єдиного державного реєстру включаються дані державної реєстрації, встановлені законом відомості про юридичну особу; зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до Єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня державної реєстрації. Згідно зі ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" до відомостей, які включаються до Єдиного державного реєстру відноситься перелік засновників (учасників) юридичної особи.

Таким чином, повернення позивачу корпоративних прав можливе лише шляхом внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю та наступної державної реєстрації змін до установчих документів. Однак, для вчинення таких дій учасниками, вони мають бути внесені до Єдиного реєстру та мати повноваження на проведення Загальних зборів з питання внесення змін до установчих документів.

Статтею 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" встановлено, що для внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи подається або копія рішення про вихід юридичної особи із складу засновників (учасників), завірена в установленому порядку, або нотаріально засвідчена копія заяви фізичної особи про вихід зі складу засновників (учасників), або нотаріально засвідчена копія документа про перехід чи передання частки учасника у статутному капіталі товариства, або нотаріально посвідчений договір про такий перехід чи передання, або рішення уповноваженого органу юридичної особи про примусове виключення засновника (учасника) зі складу засновників (учасників) юридичної особи, якщо це передбачено законом або установчими документами юридичної особи.

Враховуючи те, що позивач не має правового статусу учасників товариства, то він позбавлений можливості провести загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю, а також не вправі спонукати відповідачів як дійсних учасників товариства провести такі збори та прийняти рішення про внесення змін до статуту щодо зміни учасників.

Як зазначено у п. 3.12 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007 року № 04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді спорів, що виникають з корпоративних відносин" вміщений у статті 16 ЦК України перелік способів захисту цивільних прав не є вичерпним; на вимогу позивача суд може застосувати й інші, ніж передбачені цією статтею, способи захисту прав, якщо вони не суперечать законодавству і не порушують права інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи обставини даної справи, особливості правовідносин між сторонами та специфічний характер корпоративних прав, як нематеріального об'єкту, з метою визначення дієвого та ефективного способу захисту порушених прав позивача, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірне використання способу захисту, передбаченого законом.

Згідно ст. 31 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" у разі постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його юридичній особі - відповідачу для вжиття заходів до приведення установчих документів у відповідність із прийнятим судовим рішенням, а також державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи.

Отже, з наведеної вище норми Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" вбачається, що чинним законодавством передбачений правовий механізм скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи та визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи.

Таким чином, враховуючи висновок суду про розірвання договорів купівлі-продажу часток в Товаристві з обмеженою відповідальностю "Прилуцьке Племпідприємство", судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованим є заявлений позов в частині заявлених вимог про скасування ( визнання недійсними) рішення загальних зборів від 29.08.2012р., як правовий наслідок припинення правовідносин купівлі-продажу часток в товаристві.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянтів на те, що вони не були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а саме відповідно до Гаагзької конвенції про порядок вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965 року, що була ратифікована Україною 19.10.2000 року, а також Республікою Кіпр, оскільки це спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтами належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії "Агрейн Оверсіс Лімітед" (Agrein Overseas Limited), Компанії "Агрейн Інвестментс Лімітед" (Agrein Investmens Limited) на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2015 року у справі № 927/1848/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 927/1848/14 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко