ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р.Справа № 915/679/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Представник позивача ОСОБА_1 «ОСОБА_2 - Лоцман «ДП «Адміністрація морських портів України» Представник відповідача ПП «Морське агентство Ніка» ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7, довіреність № 1751, дата видачі: 22.09.14 ОСОБА_2, довіреність № б/н, дата видачі: 27.04.15
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»
на рішення господарського суду Миколаївської області
від07.07.2015р.
у справі№ 915/679/15 /суддя Ю.С. Бездоля/
за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»
до відповідача проПриватного підприємства «Морське агентство - Ніка» стягнення 10828,76 дол. США

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства «Морське агентство - Ніка» 10828,76 дол. США, з яких: 10203,23 дол. США основного боргу та 625,53 дол. США. пені, що на день подання позову складає 232232,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №131/П-11 від 01.01.2011р. в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

02.07.2015р. за вх.№12242/15 до господарського суду Миколаївської області надані письмові пояснення відповідача, в яких останній заявив клопотання про припинення провадження у справі на підставі п.1 ст. 80 ГПК України, оскільки спір між сторонами не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015р. у задоволенні клопотання Приватного підприємства «Морське агентство - Ніка» у письмових поясненнях за вх.№12242/15 від 02.07.2015р. про припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України відмовили; провадження у справі №915/679/15 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Приватного підприємства «Морське агентство - Ніка» в частині стягнення 4224,17 грн. пені припинили; позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнили частково; стягнули з Приватного підприємства «Морське агентство - Ніка» (54003, АДРЕСА_1, ) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14, ) в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (54017, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 27, ) 558 (пятсот пятдесят вісім) грн. 05 коп. пені та 95 (девяносто пять) грн. 64 коп. судового збору; в решті позову відмовили.

Не погоджуючись з даним рішенням Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було подано апеляційну скаргу, відповідно до якої скаржник просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015р. у справі № 915/679/15 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 10 605,77дол.США і прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, стягнути з Приватного підприємства «Морське агентство - Ніка» на корись Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 10 605,77дол.США, з яких 10 203,23дол.США основної заборгованості та 402,54дол.США пені.

Як на підставу викладених у скарзі вимог апелянт посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.01.2011р. між Державним підприємством «Дельта-лоцман» (правонаступником якого є Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України») (Підприємство, позивач) та Приватним підприємством «Морське агентство - Ніка» (Агент, відповідач) укладений договір №131/П-11, відповідно до умов якого Підприємство зобовязалось за заявками Агента надавати послуги з лінійного і портового лоцманського проведення, послуги по перешвартуванню, перетягуванню (переміщенню) суден в акваторії порту, надавати послуги Служби регулювання руху суден (СРРС) у зонах дії центрів і постів регулювання руху суден (ЦРРС/ПРРС) та надавати право проходження по Бузько-Дніпровсько-лиманському, Херсонському морському каналам та глибоководному судновому ходу р. ОСОБА_2 - Чорне море (БДЛК, ХМК та ГСХ), а також надавати інформаційну послугу судну при проходженні судном ГСХ, а Агент зобовязався прийняти і оплатити надані послуги. При цьому споживачем послуг Підприємства є Судновласник (в розумінні ст. 20 Кодексу торговельного мореплавства України).

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору Підприємство зобовязалось: за заявками Агента у встановленому даним договором порядку, відповідно до діючих Правил плавання, Обовязкових постанов, Зводу звичаїв порту тощо (далі - Правила) своєчасно та якісно виконувати лінійні і портові лоцманські проведення суден, надавати послуги по перешвартуванню, перетягуванню (переміщенню) суден в акваторії порту, надавати послуги СРРС у зонах дії ЦРРС/ПРРС та надавати право проходження по БДЛК, ХМК та ГСХ, а також надавати інформаційну послугу судну при проходженні судном ГСХ; надавати Агенту рахунки для сплати зборів і платежів за користування зазначеними послугами, які оформлені на підставі встановлених цін і державних тарифів, розцінок Підприємства та вимог цього договору. Рахунки направляються поштою або вручаються Агенту під розписку. В необхідних випадках рахунки попередньо можуть направлятися факсом.

Згідно з п.2.2 договору Агент зобовязався, зокрема:

- своєчасно подавати на адресу Підприємства заявки на лоцманське обслуговування, надання послуг по перешвартуванню, перетягуванню (переміщенню) суден в акваторії порту, рух суден, надання інформаційної послуги судну при проходженні судном ГСХ і надання послуг СРРС, в тому числі у зонах дії ПРРС «Іллічівськ», ПРРС «Южний», ПРРС «Одеса», які судно повинно проходити транзитом (Додаток №1 до цього договору) (далі - Заявка) і їх уточнення відповідно до Правил та умов цього договору;

- робити своєчасну оплату відповідно до умов цього договору по суднах, що плавають під іноземним прапором - у ВКВ, а під прапором України - у національній валюті України, вказувати у банківських документах необхідну розшифровку платежу по кожному судну. Оплата здійснюється у порядку визначеному діючим законодавством України в сфері ЗЕД, валютного регулювання та валютного контролю;

- сплачувати рахунки, виставлені Підприємством у терміни, визначені цим договором.

У відповідності до п.4.1 договору порядок стягнення і розмір зборів та плати визначається відповідно до нормативно-правових актів, якими затверджені відповідні збори та плата. При цьому в разі внесення змін та (або) доповнень до нормативно-правових актів, якими затверджені відповідні збори і плата, сторони під час розрахунків застосовують вищезазначені нормативно-правові акти з урахуванням змін та (або) доповнень з моменту набрання чинності такими змінами та (або) доповненнями. ОСОБА_8 зборам та платам, що не підлягають державному регулюванню, розмір зборів та плат визначається згідно розцінок Підприємства. Витрати за перерахування коштів відносяться на рахунок «Агента» і проводяться за його рахунок.

За п.п. 4.2.1, 4.2.2 договору (в редакції Додаткової угоди від 01.04.2011р.) у випадках, коли рух судна здійснюється транзитом без заходження судна в український порт, до подання Заявки на надання Підприємством послуг, Агент здійснює передплату в розмірі повної вартості послуг, що мають бути надані Підприємством на підставі цієї заявки, в тому числі ПДВ. У випадках, коли судно заходить в український порт, розрахунок за надання Підприємством послуг та права проходження судна по БДЛК, ХМК та ГСХ здійснюється Агентом до виходу судна із українського порту. У випадках, коли вихід судна з українського порту здійснюється у вихідні та святкові дні, послуги надаються на підставі Заявки і повинні бути оплачені Агентом не пізніше першого робочого дня, наступного за днем виходу судна з порту. Остаточний розрахунок здійснюється Агентом на протязі десяти банківських днів з дати отримання від Підприємства рахунку за реквізитами, зазначеними у такому рахунку.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що зобовязання по оплаті вважаються виконаними Агентом з моменту зарахування грошових коштів на рахунок Підприємства.

Відповідно до п.5.4 договору (у редакції Додаткової угоди від 25.04.2012р.) в разі порушення строків здійснення остаточного розрахунку, передбачених п.4.2.2 і п.4.3 цього договору, Агент, за вимогою Підприємства, несе перед останнім відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої вартості послуг за кожний день прострочення.

Згідно з п.5.5 договору Агент несе повну матеріальну відповідальність перед Підприємством за повноту та своєчасність оплати наданих послуг по розрахунках як у національній валюті, так і у ВКВ.

У відповідності до п.8.1 договору (в редакції Додаткової угоди від 20.11.2013р.) договір набирає сили з дати підписання і діє до 31 грудня 2015р.

Згідно з Заявками на лоцманське проведення та послуги СРРС №А/15-02/91 від 21.02.2015р., №15/02/185 від 26.02.2015р., №А/15-03/05 від 03.03.2015р. та №15005199 від 07.03.2015р. позивачем були надані відповідачу послуги з лоцманського проведення, послуги служби регулювання руху суден та право проходження Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом суднам «CONTI HUMBOLDT» та «NAFTILOS AN», які знаходились під агентуванням відповідача, що підтверджується лоцманськими квитанціями №799 від 25.02.2015р., №4366 від 26.02.2015р., №4379 від 28.02.2015р, №800 від 28.02.2015р., №881 від 06.03.2015р, №4342 від 06.03.2015р., №4348 від 07.03.2015р., №882 від 07.03.2015р., квитанціями про виконані послуги №1561 від 26.02.2015р., №1607 від 28.02.2015р., №1737 від 06.03.2015р., №1809 від 07.03.2015р., поясненнями представників сторін.

На оплату наданих послуг відповідачу були виставлені відповідні рахунки: №МР-00668 від 28.02.2015р. на загальну суму 81047,91 дол. США, з яких - канальний збір 61219,37 дол. США, в т.ч. ПДВ - 10203,23 дол. США та рахунок №МР-00799 від 11.03.2015р. на загальну суму 75352,95 дол. США.

Рахунок №МР-00799 від 11.03.2015р. був оплачений відповідачем повністю, але з порушенням строків оплати відповідно до п.4.2.2 договору - 17.03.2015р. відповідачем перераховано позивачу 61787,97 дол. США та 10.04.2015р. відповідачем перераховано позивачу 13564,98 дол. США, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача та поясненнями сторін.

За порушення строків здійснення остаточного розрахунку за рахунком №МР-00799 від 11.03.2015р. позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 222,99 дол. США.

Рахунок №МР-00668 від 28.02.2015р. був оплачений відповідачем частково, на суму 70844,68 дол. США, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача та поясненнями сторін.

За несвоєчасне та неповне здійснення остаточного розрахунку за рахунком №МР-00668 від 28.02.2015р. позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 402,54 дол. США.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1-3 ст. 22 Закону України «Про морські порти України» визначено, що у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в обємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди. Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Кошти від адміністративного збору використовуються відповідно до закону. Портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 85 Кодексу торговельного мореплавства України, під час перебування в морському порту будь-яке судно зобовязане дотримувати чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, повязаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.

Згідно з ч.1 ст. 115 Кодексу торговельного мореплавства України із суден, що користуються послугами служби регулювання руху суден, справляється збір, порядок справляння і розмір якого встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики економічного розвитку.

У відповідності до ст. 116 Кодексу торговельного мореплавства України у морському порту або поза його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобовязуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства. При виконанні договору морського агентування морський агент, що діє від імені судновласника, може також діяти на користь іншої договірної сторони, якщо вона його на те уповноважила і якщо судновласник не заперечує.

Частиною 1 ст. 117 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що морський агент виконує формальності та дії, повязані з прибуттям, перебуванням і відходом судна, допомагає капітану судна у налагодженні контактів з адміністрацією морського порту і службою капітана морського порту, власником морського терміналу, підприємствами, установами, організаціями, що надають спеціалізовані послуги, портовими операторами, місцевими органами виконавчої влади, в організації постачання і обслуговування судна в порту, оформляє митні документи та документи на вантаж, інкасує суми фрахту та інші суми для оплати вимог судновласника, що виникають з договору перевезення, сплачує за розпорядженням судновласника і капітана судна суми, пов'язані з перебуванням у порту, залучає вантажі для морських ліній, здійснює збір фрахту, експедирування вантажу, наймання екіпажів для роботи на суднах, виступає від імені вантажовласника, а також договірною стороною учасників перевезення вантажів у прямому змішаному сполученні.

Процедура справляння портових зборів та розміри ставок портових зборів в України встановлені Порядком справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013р. №316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.06.2013р. за №930/23462, пунктами 1.2, 1.3 якого передбачено, що згідно з частинами третьою - пятою статті 22 Закону України «Про морські порти України» портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме: канальний збір справляється на користь власника каналу (в даному випадку - позивача). Портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Порядок оподаткування податком на додану вартість, у тому числі визначення платників податку, умов реєстрації субєкта господарювання як платника податку на додану вартість, визначення бази оподаткування регламентується Податковим кодексом України.

У вирішенні спорів, повязаних зі стягненням сум податку на додану вартість, включених до сум збору та плати за послуги, які надаються у морських торговельних портах, слід враховувати, що підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість відповідно до наведених положень статті 197 ПК України є підтвердження належними доказами здійснення судном міжнародного перевезення пасажирів, їхнього багажу, вантажів та міжнародних відправлень, перетин державного кордону України та відповідне митне оформлення.

За приписами підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Відповідно до п. 197.9 ст. 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднам, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.

У п. 197.9 ст. 197 Податкового кодексу України застосовується терміни «міжнародне перевезення» і «вантаж», зміст яких Податковим кодексом України не визначається.

Згідно з п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Конвенції про полегшення міжнародного морського судноплавства (Лондон, 9 квітня 1965p.), яка ратифікована Україною у 1993 році, вантаж - це будь-які товари і будь-якого роду предмети, що перевозяться на судні, за винятком пошти, судових припасів, судових запасних частин і спорядження, особистих речей команди і багажу, що слідує з пасажирами:

Кодекс торговельного мореплавства України в розділ V «Морські перевезення» визначає два види морських перевезень: каботажні перевезення та міжнародні перевезення.

Каботажні перевезення, відповідно до норм ст. 131 Кодексу торговельного мореплавства України, це перевезення між портами України, які здійснюються суднами, що плавають під Державним прапором України, а також суднами, що плавають під іноземним прапором за умови одержання на це дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту.

Згідно зі ст. 132 Кодексу торговельного мореплавства України міжнародні перевезення це перевезення між портами України та іноземними портами можуть здійснюватися як суднами, що плавають під Державним прапором України, так і за умови взаємності суднами, що плавають під іноземним прапором.

Таким чином, міжнародним перевезенням є перевезення між українськими портами та іноземними портами.

У визначенні «міжнародного перевезення» істотне значення має правильне розуміння того, що є «портом», і що є «перевезенням» (ці обставини мають таке саме істотне значення і для визначення того, що є «каботажним перевезенням» згідно зі ст. 131 КТМ України).

Враховуючи те, що ОСОБА_8 є українським морським портом, то до виниклих правовідносин між сторонами слід застосовувати Закон України «Про морські порти України».

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України» морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших повязаних з цим видів господарської діяльності.

Згідно зі ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Між сторонами наявний спір, повязаний із перевезенням вантажу із використанням суден, які обслуговує відповідач як агент судновласника, а тому до спірних правовідносин слід застосувати главу 2 Кодексу торговельного мореплавства України (Договір морського перевезення вантажу).

Згідно зі ст. 133 КТМ України за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобовязується перевезти доручений йому відправником вантаж із порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобовязується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).

З системного аналізу зазначеної правової норми слідує, що перевезенням є зобовязання здійснити переміщення дорученого вантажу з одного порту в інший порт. Проміжні переміщення вантажу та/або заміна транспортного засобу (зокрема, переміщення вантажу з судна на судно), не мають істотного значення для правової кваліфікації руху такого вантажу як перевезення вантажу за договором морського перевезення.

Вид перевезення (міжнародне чи каботажне) впливає на наступні фактори - зокрема на наявність або відсутність ПДВ. Якщо перевезення є каботажним, то за загальним правилом - ПДВ нараховується на цю суму портових зборів; якщо перевезення є міжнародним, то за спеціальним правилом п.197.9 ст. 197 Податкового кодексу України діє звільнення від сплати ПДВ на суму портових зборів.

Відповідно до ст. 134 КТМ України договір морського перевезення вантажу повинен бути укладений у письмовій формі. Документами, що підтверджують наявність і зміст договору морського перевезення вантажу, є: 1) рейсовий чартер - якщо договір передбачає умову надання для перевезення всього судна, його частини або окремих суднових приміщень; 2) коносамент - якщо договір не передбачає умови, зазначеної в пункті 1 цієї статті; 3) інші письмові докази.

В наявних в матеріалах справи коносаментах від 27.02.2015р.: в графі порт/місце навантаження зазначено: «ОСОБА_4 безпечний порт ОСОБА_8» («ONE SAFE PORT NIKOLAEV»); в графі порт/місце розвантаження зазначено: «ОСОБА_4 безпечне місце зберігання на плаву, у Чорному морі, не в чорноморських протоках, у нейтральних водах, не на території Російської Федерації» («ONE SAFE FLOATING STORAGE AT BLACK SEA OFF STRAIT IN NEUTRAL WATERS, OUTSIDE OF THE TERRITORY OF RUSSIAN FEDERATION»).

В матеріалах справи наявні вищевказані коносаменти від 27.02.2015р.; маніфести від 27.02.2015р., в яких міститься відмітка Миколаївської митниці про вивезення вантажу в режим експорту, відмітка Миколаївської митниці про дозвіл на вихід судна за кордон; окрім того, повідомлення про готовність від 10.03.2015р. та від 16.03.2015р., коносамент та маніфест від 17.03.2015р., які свідчать про подальше переміщення судна «CONTI HUMBOLDT».

Наявність на маніфестах штампу Миколаївської митниці «Під митним контролем», відповідно до норм Митного кодексу України, також підтверджує факт переміщення товару за межі України.

Згідно з п.54 ст. 4 Митного кодексу України - «судно закордонного плавання» - українське або іноземне судно, яке здійснює міжнародні перевезення товарів та/або пасажирів та прибуває на митну територію України або вибуває за її межі.

«Митною територією», відповідно до ст. 9 Митного кодексу України, є територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також території вільних митних зон, штучні острови, установки і споруди, створені у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України.

Відповідно, судна розвантажені в нейтральних водах Чорного моря, тобто за межами митної території України із оформленням відповідних маніфестів, є суднами закордонного плавання, що здійснюють міжнародні перевезення.

Окрім того, слід зазначити, що при нарахуванні портових зборів судну «CONTI HUMBOLDT», що обслуговувалося відповідачем як агентом та прибуло в морський порт ОСОБА_8 у лютому 2015 року, позивачем було використано ставки портових зборів як для суден закордонного плавання, що здійснюють міжнародні перевезення вантажу за межі митної території України, що підтверджується відповідними рахунками та не заперечується апелянтом.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи позивача та апелянта засновані виключно на тому, що у коносаментах та маніфестах відсутні найменування іноземного порту для вивантаження судна. Але цього недостатньо для ствердження про те, що таке перевезення має внутрішній характер, оскільки судно при перевезенні вантажу виходить за межі митної території України, де здійснює перевантаження товару на інше судно у нейтральних водах Чорного моря. Вантаж не повертається на територію України, тому оплата послуг за таке перевезення має бути як за міжнародні перевезення, на які розповсюджуються пільги по сплаті ПДВ.

Колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем належним чином не доведено та не обґрунтовано заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 10203,23 дол. США, у звязку з чим у задоволенні позову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача 625,53 дол. США пені слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 198 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.ч. 2,3 ст. 533 ЦК України, грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо субєкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобовязань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобовязання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобовязання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобовязань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобовязання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

Така ж правова позиція викладена і у п.8.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки судом відмовлено у стягненні з відповідача 10203,23 дол. США за рахунком №МР-00668 від 28.02.2015р., пеня за цим рахунком у сумі 402,54 дол. США за період з 25.03.2015р. по 17.04.2015р. стягненню не підлягає.

Розглянувши вимоги позивача в частині стягнення пені за рахунком №МР-00799 від 28.02.2015р., нарахованої за період з 31.03.2015р. по 10.04.2015р., у сумі 4782,22 грн. (222,99 дол. США), суд дійшов наступних висновків.

З огляду на встановлення судом факту здійснення відповідачем остаточного розрахунку за рахунком №МР-00799 від 11.03.2015р. з порушенням строків оплати, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за вказаним рахунком на підставі вищевказаних норм законодавства та п.5.4 договору.

Разом з тим, судом перевірено наданий до письмових пояснень за вих.№3469 від 07.07.2015р. (за вх.№12645/15 від 07.07.2015р.) розрахунок в частині нарахування пені за рахунком №МР-00799 від 28.02.2015р., та встановлено, що позивачем помилково при обчисленні суми пені в національній валюті було обрано офіційний курс Національного банку України не на день подання позову (22.04.2015р.), а станом на 17.04.2015р.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо зясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобовязати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобовязати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Така ж правова позиція викладена і у п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (з наступними змінами і доповненнями).

Господарським судом самостійно, виконаний розрахунок пені за рахунком №МР-00799 від 28.02.2015р. та встановлено, що її розмір склав 4967,37 грн. (222,99 дол. США х 22,2762 грн. (за 1 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015р.).

Колегія суддів апеляційного господарського суду перевірила розрахунок пені, здійснений господарським судом, погоджується з ним та вважає його вірним.

Оскільки позивачем при поданні позовної заяви заявлено до стягнення з відповідача пеню за рахунком №МР-00799 від 28.02.2015р. у розмірі 4782,22 грн. (еквівалент 222,99 дол. США), розмір позовних вимог позивачем не збільшувався, клопотання про вихід за межі позовних вимог позивач суду не заявляв, суд виходить із заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 4782,22 грн. пені за рахунком №МР-00799 від 28.02.2015р.

Відповідачем в процесі розгляду справи в суді першої інстанції було сплачено позивачу 4224,17грн. пені за рахунком №МР-00799 від 28.02.2015р., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача від 29.05.2015р. (а.с. 238).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобовязання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Така ж правова позиція викладена і у п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2012р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки в процесі розгляду справи внаслідок сплати відповідачем 4224,17 грн. предмет спору по справі №915/679/15 в частині стягнення 4224,17 грн. пені припинив своє існування, провадження у справі №915/679/15 в частині стягнення 4224,17 грн. пені на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору підлягає припиненню, несплачену суму пені у розмірі 558,05 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, а отже позов ДП «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» підлягає частковому задоволенню судом на суму 558,05 грн. пені за рахунком №МР-00799 від 28.02.2015р.

За таких обставин, підстави передбачені ст. 104 ГПК України для зміни чи скасування рішення господарського суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі ОСОБА_1 «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015р. у справі № 915/679/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

ОСОБА_5