Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" вересня 2015 р. Справа № 906/1020/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача (КП "Теплозабезпечення"): Грищенко О.М. (довіреність від 05.01.15.)

від відповідача: не з'явився

прокурор: Рудченко М.М. (посвідчення №031535 від 23.01.15.)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом В.о. Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Коростенської міської ради , Комунального підприємства "Теплозабезпечення"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 48570,67 грн.

В.о. Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Коростенської міської ради та Комунального підприємства "Теплозабезпечення" звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на користь КП "Теплозабезпечення" 48570,67 грн. заборгованості за договором №411 про надання послуг з централізованого опалення від 01.01.12., з яких: 33421,53 грн. - борг, 12420,76 грн. - пеня, 1440,97 грн. - інфляційні, 1287,41 грн. - 3% річних.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Коростенської міської ради у судове засідання не з'явився. У листі №216 від 20.07.15 Коростенська міська рада позовні вимоги прокурора підтримала.

Відповідач в засідання суду не з'явився. До суду повернулася ухвала, адресована відповідачу з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Згідно п.3.9.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11, за змістом зазначеної статті 64 ГПК ( 1798-12 ), зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 між Комунальним підприємством теплозабезпечення (позивач-2/виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач/споживач) укладено Договір № 411 про надання послуг з централізованого опалення (далі - Договір, а. с. 24), згідно з п. 1 якого виконавець зобов'язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені Договором.

Сторони погодили, що згідно з п. 5.2 Договору, розмір щомісячної плати за надані послуги з центрального опалення, на момент укладення договору, становить в опалювальний сезон - 1955,13грн., в міжопалювальний сезон - 133,30 грн.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що до моменту встановлення побудинкових засобів обліку теплової енергії розрахунки за фактично спожиту теплову енергію проводиться по щомісячних фактичних витратах пропорційно до теплового навантаження 0,007 Гкал/год.

Плата за теплову енергію надані послуги за наявності засобів обліку теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення (п. 6 Договору).

У відповідності до п. 7 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з п. 8 Договору послуги оплачуються в безготівковій формі. За умови домовленості між сторонами у виключних випадках форма розрахунків може бути іншою.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору № 411 від 01.01.2012, на підставі виставлених позивачем рахунків-фактури на оплату (а. с. 28 -63) в період червень 2012 - квітень 2015 років, позивачем було надано відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 33421,53 грн.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свої зобов'язання щодо здійснення розрахунків за визначений позивачем до стягнення період не виконав, внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 33421,53 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем-2 була направлена на адресу відповідача претензія (а. с. 64) з вимогою сплатити наявну заборгованість за надані послуги, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог прокурора щодо нарахування і стягнення на користь позивача-2 з відповідача інфляційних нарахувань та 3 % річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с.17), прокурор просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування в сумі 1440,97 грн. за період з серпня 2012 року по травень 2015 року (включно), а також 1287,41 грн. 3 % річних за період з липня 2012 по липень 2015 роки.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних та 3 % річних, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Що стосується заявленої прокурором пені, що згідно з його розрахунком становить 12420,76 грн. (а. с. 17), слід зазначити таке.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як визначено в ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що застосування розміру пені за порушення строків розрахунків за отримані послуги, здійснювалося прокурором згідно з п. 12 Договору, за яким сторони визначили, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" № 686-ХIV від 20.05.1999.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

З розрахунку прокурора вбачається, що пеня нарахована ним за зобов'язаннями червня 2012 року - квітня 2015 року, в яких період нарахування пені визначено на підставі приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, ч. 2 ст.258, ч. 3 ст. 549 ЦК України та у розмірі згідно із ст. 1 ЗУ "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Перевіривши розрахунок пені, виходячи з вказаного позивачем періоду нарахування, суд вважає вимогу про її стягнення у заявленій сумі обґрунтованою та такою, що відповідає умовам Договору і вимогам чинного законодавства України.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав, у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, суд відмовляє в позові 1-му позивачу - Коростенській міській раді, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно статуту Комунального підприємства "Теплозабезпечення" в новій редакції, затвердженого рішенням Коростенської міської ради №1032 від 19.03.13р., дане підприємство є комунальним. Коростенська міська рада є засновником вказаного підприємства, органом управління є виконавчий комітет Коростенської міської ради. Предметом діяльності цього підприємства є, зокрема, виробництво теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; постачання теплової енергії; забезпечення житлового фонду, підприємств, організацій, установ тепловою енергією та гарячою водою.

Варто зазначити, що договір про надання послуг з централізованого опалення №411 від 01.01.12р., який є підставою даного позову, укладений між відповідачем та 2-им позивачем - Комунальним підприємством "Теплозабезпечення", в якому останнє виступає виконавцем (постачальником) послуг з централізованого опалення. Коростенська міська рада не є стороною вказаного договору.

В описовій та резолютивній частинах позовної заяви прокурором не зазначено, які саме вимоги висуває перший позивач - Коростенська міська рада до відповідача.

Згідно позовної заяви прокурор просить суд стягнути заборгованість за надані послуги з відповідача на користь лише 2-го позивача - Комунального підприємства "Теплозабезпечення".

Комунальне підприємство "Теплозабезпечення" є юридичною особою, має свої майнові та немайнові права і обов'язки, від свого імені виступає позивачем та відповідачем в судових органах, що підтверджується Статутом підприємства (а.с.67), а тому має право самостійно захищати свої права та охоронювані законом інтереси.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог прокурора в інтересах 1-го позивача - Коростенської міської ради.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки він спонукав прокурора звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (11500, АДРЕСА_1; ідент. номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Теплозабезпечення" (11500, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Кірова, буд. 8а, ):

- 33421,53грн. боргу;

- 12420,76 грн. пені;

- 1440,97 грн. інфляційних нарахувань,

- 1287,41,79 грн 3 % річних.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог, заявлених в інтересах 1-го позивача - Коростенської міської ради.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (11500, АДРЕСА_1; ідент. номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України 1827,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-відповідачу (11500, АДРЕСА_1)(рек. з повідом.)

3 - 1-му позивачу