РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2015Справа №910/14615/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Чистая планета ТМ»
доПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
про стягнення 861 031,81 грн.
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -Йожиков А.В. директор наказ про призначення №1-К від 15.10.2012р. Онопрієнко Н.А. дов. №б/н від 29.12.2014р.
від відповідача -Русскіна О.В. дов. №б/н від 22.05.2015р

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чистая планета ТМ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення з останнього заборгованості за Договором №ЧП-ДБ-01/02-14 від 01.02.2014 з надання послуг по комплексному прибиранню у розмірі 861 031,81 грн., з яких 605 789,12 грн. - основного боргу, 90 619,41 грн. - пені, 4 580,76 грн. - 3% річних, 159395,23 грн. - інфляційних втрат, крім того просив судові витрати у розмірі 17 220,64 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2014 між сторонами укладено Договір №ЧП-ДБ-01/02-14 з надання послуг по комплексному прибиранню, на підставі якого позивач зобов'язувався надавати відповідачеві повний комплекс робіт по щоденному прибиранню внутрішніх приміщень та прилеглої території (за потребою), а відповідач зобов'язувався оплачувати вказані послуги, проте, як указує позивач, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 605 789,12 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 порушено провадження у справі №910/14615/15 та призначено розгляд вказаної справи на 22.07.2015.

22.07.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації.

В судовому засіданні 22.07.2015 оголошено перерву до 03.08.2015 у відповідності до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача у судове засідання 03.08.2015 з'явилися, надали додаткові документи для долучення до матеріалів справи, пояснення по суті спору, відповідно до яких просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 03.08.2015 з'явився, надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи, пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/14615/15.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03.08.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чистая планета ТМ» (далі - Виконавець, Позивач) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - Замовник, Відповідач) укладено Договір №ЧП-ДБ-01/02-14 з надання послуг по комплексному прибиранню (далі - Договір).

Відповідно до Розділу 1 «Предмет договору» Виконавець зобов'язується надавати повний комплекс робіт по щоденному прибиранню внутрішніх приміщень відділень банку та прилеглої території (за потребою), а Замовник зобов'язуєтья оплачувати вказані послуги у відповідності до умов даного Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору роботи, передбачені даним Договором, вважаються виконаними після підписання Акту здачі-приймання робіт, який підписується представником Замовника щомісячно, до 3 числа місяця наступного за звітним.

Сторони погодили, що кожного місяця Замовник та Виконавець складають та підписують Акт виконаних робіт, в якому сторони вказують усі приміщення Замовника, в яких виконувались Роботи, період їх виконання, також вартість по кожному приміщенню окремо і загалом по всім приміщенням. У разі коли Замовник має обґрунтовані претензії щодо якості наданих послуг, або вони були надані не в повному обсязі, Замовник подає лист-претензію у письмовому вигляді на розгляд Виконавцю, з переліком недоліків або робіт які Замовник не виконав. У разі, коли Виконавець згоден з висунутими претензіями, він повинен протягом 5-ти робочих днів усунути всі зазначені недоліки (п.п. 5.1.-5.2. Договору).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата виконаних робіт здійснюється Замовником на підставі рахунку-фактури та акту виконаних робіт, складених та підписаних згідно р.2, шляхом банківського переказу коштів на рахунок Виконавця, зазначеного в цьому Договорі, не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним.

Приписами пункту 7.4. Договору передбачено, що у разі затримки з проведенням оплати Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на той момент, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку Позивача, виконанням Відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим у останнього за січень-лютий 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 605 789,12 грн.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відтак відносини між сторонами регулюються за допомогою Глави 63 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1. ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору Позивачем надано послуги за січень-лютий 2015 року на загальну суму 605 789,12 грн., що підтверджується підписаними без зауважень уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств:

- Актом виконаних робіт від 06.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 126 894,43 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 74 653,39 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 59 606,40 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 96 205,07 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 112 761,00 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 77 213,98 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 13 051,36 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 74 653,39 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 29 057,41 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 4 439,02 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 187,08 грн.;

- Актом виконаних робіт від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 10 399,98 грн.;

- Актом здачі приймання-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000145 від 28.02.2015 з урахуванням ПДВ на суму 1 320,00 грн.;

Як вказує у своїх письмових поясненнях Позивач, на оплату наданих послуг Відповідачу було виставлено рахунок-фактуру:

- №СФ-0023 від 06.02.2015 на суму 126 894,43 грн.;

- №СФ-0104 від 26.02.2015 на суму 74 653,39 грн.;

- №СФ-0105 від 26.02.2015 на суму 59 606,40 грн.;

- №СФ-0106 від 26.02.2015 на суму 96 205,07 грн.;

- №СФ-0107 від 26.02.2015 на суму 112 761,00 грн.;

- №СФ-0108 від 26.02.2015 на суму 77 213,98 грн.;

- №СФ-0109 від 26.02.2015 на суму 13 051,36 грн.;

- №СФ-0110 від 26.02.2015 на суму 29 057,41 грн.;

- №СФ-0111 від 26.02.2015 на суму 4 439,02 грн.;

- №СФ-0113 від 26.02.2015 на суму 187,08 грн.;

- №СФ-0114 від 26.02.2015 на суму 10 399,98 грн.;

- №СФ-0145 від 28.02.2015 на суму 1 320,00 грн.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та приписів п. 6.1. Договору оплата виконаних робіт здійснюється Замовником на підставі рахунку-фактури та акту виконаних робіт, складених та підписаних згідно р.2, шляхом банківського переказу коштів на рахунок Виконавця, зазначеного в цьому Договорі, не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним.

Таким чином, після спливу указаного п. 6.1 Договору строку оплати за надані послуги Замовник вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Позивача, на підставі Договору, за надані послуги суми заборгованості у розмірі 605 789,12 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим, суд зазначає, що умови Договору надають Позивачеві, що є кредитором Банку, переваги перед іншими кредиторами банку, що суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 за №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (копії постанови НБУ та рішення ФГВФО міститься в матеріалах справи).

З моменту введення в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації регулювання правовідносин між Позивачем та ПАТ «Дельта Банк» здійснюється на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як спеціального закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 3 ч. 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню.

Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково.

Враховуючи викладене, у зв'язку з тим, що вимоги Позивача не мають вищого пріоритету, суд не вбачає правових підстав для задоволення суми основного боргу у розмірі 605 789,12 грн.

Позивач також просив стягнути з Відповідача у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання з оплати наданих послуг 90 619,41 грн. - пені, 4 580,76 грн. - 3% річних, 159395,23 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як зазначалось вище, п. 7.2. Договору передбачено, що у разі затримки з проведенням оплати Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на той момент, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" №01-8/344 від 11.04.2005 з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено, що Відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку з перерахування коштів не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії останнього є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Судом враховано положення п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013, відповідно до якого щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, враховуючи положення п. 6.1. Договору, п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 за №14, ч. 5. ст. 254 ЦК України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначається відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, суд приходить до висновку, що Відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання за:

- січень 2015 року - з 04.02.2015;

- лютий 2015 року - з 04.03.2015;

Як зазначалося раніше, п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Таким чином, нарахування пені можливо лише до введення тимчасової адміністрації, яка була введена у Відповідача з 03.03.2015.

Звідси, за уточненим розрахунком суду правомірним є нарахуванням пені за січень 2015 року з базовою ставкою заборгованості у розмірі 126 894,43 грн. за період з 04.02.2015 по 02.03.2015 і указана сума становить 3 584,33 грн. Решта суми пені у розмірі 87 035,08 грн. нарахована неправомірно.

Судом розглянуто вимоги про стягнення з Відповідача 4 580,76 грн. - 3% річних, 159 395,23 грн. - інфляційних втрат, у зв'язку із простроченням останнім виконання грошового зобов'язання на підставі Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 за №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 4.1. вищенаведеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 за №14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом, дії Відповідача, який прострочив виконання спірного грошового зобов'язання, є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів Позивача відповідно до норм статті 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням базової ставки заборгованості у розмірі 126 894,43 грн. за період з 04.02.2015 по 02.03.2015, суд приходить до висновку, що указані сума становлять: 281,60 грн. - 3% річних та 6 725,40 грн. - інфляційних втрат. Решта суми 3% річних у розмірі 4 299,16 грн. та інфляційних втрат у розмірі 152 669,83 грн. нараховані неправомірно.

В даному випадку Позивач є кредитором банку, який визнаний неплатоспроможним та знаходиться в тимчасовій адміністрації, тому всі кредиторські вимоги Позивача не підлягають задоволенню, а повинні розглядатися лише в процедурі ліквідації в порядку, передбаченому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вимоги Позивача про стягнення грошових коштів за Договором №ЧП-ДБ-01/02-14 від 01.02.2014 з надання послуг по комплексному прибиранню у розмірі 861 031,81 грн., з яких 605 789,12 грн. - основного боргу, 90 619,41 грн. - пені, 4 580,76 грн. - 3% річних, 159395,23 грн. - інфляційних втрат не підлягають задоволенню в силу приписів ч.ч. 4, 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 від 08.04.2015 продовжено строк тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» до 02.09.2015 включно.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, у якому відмовлено у задоволенні позовних вимог, покладаються на Позивача.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Дата складання повного тексту рішення 31.08.2015.

Суддя А.В.Яковенко