РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015Справа №910/15266/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 9 793,46 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: Зацепін С.С. за дов.

Від відповідача: Шуман С.І. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явленні вимоги про стягнення 4 858,95 грн. основного боргу - заборгованості за надані комунальні послуги за період з 01.11.2012 по 30.09.2014 по договору № 10/402 від 01.01.2013, 4 100,65 грн. інфляційних втрат, 833,86 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15266/15, розгляд справи призначено на 02.07.2015.

Ухвалою суду від 02.07.2015 у зв'язку з неявкою відповідача, розгляд справи відкладено на 11.08.2015.

07.08.2015 через канцелярію суду позивачем подано витребувані судом документи для доручення до матеріалів справи.

Представник позивача у засіданні суду підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 між позивачем - КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (підприємство за договором) та відповідачем - Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (споживач) був укладений договір про відшкодування вартості послуг № 10/402, за умовами якого позивач на підставі укладених договорів з виробниками комунальних послуг (постачальна організація) зобов'язався транспортувати по внутрішньо будинкових мережах споживачу, що є орендарем нежилого приміщення (Договір оренди нерухомого майна № 1498 від 12.03.2010 р. у редакції Додаткової угоди № 1498/1-1 від 25.03.2013 р.), загальною площею 344,00 кв. м. за адресою м. Київ, вул. Бажова, буд. 3, комунальні послуги; а споживач у відповідності до даного договору зобов'язується прийняти комунальні послуги та своєчасно відшкодувати їх вартість.

Пунктом п.5.5 договору визначено, що строк цього договору згідно з ч.3 ст.631 ЦК України встановлюється з 01.01.2013 по 31.12.2013.

Сторони у п.2.1 договору погодили, що облік споживання споживачем комунальних послуг за відсутності приладів обліку проводиться розрахунковим способом. При цьому підприємство не несе відповідальності за якість комунальних послуг та їх кількість, що виставлена постачальною організацією.

Відповідно до п.2.2, споживач до 10 числа поточного місяця повинен сплатити: - рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення та витрати пов'язані із нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробникам комунальних послуг) минулого місяця, згідно табуляграм та груп рахунків Постачальної організації.

При цьому, платежі за комунальні послуги вносяться споживачем на рахунок підприємства, згідно рахунків, що надсилаються, або отримуються споживачем особисто (п.2.3 договору).

В подальшому сторони на аналогічних умовах 02.04.2014 уклали новий договір про відшкодування вартості послуг № 10/402, наданих у приміщення за адресою м. Київ, вул. Бажова, буд. 3, на строк з 01.01.2014 по 31.12.2015.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу за комунальні послуги, посилаючись на те, що у період з 01.11.2012 по 30.09.2014 постачальними організаціями на підставі укладених з позивачем договорів були надані комунальні послуги в орендоване відповідачем приміщення, проте відповідач в порушення договірних зобов'язань по договору про відшкодування вартості послуг № 10/402 не в повному обсязі виконав свої зобов'язання щодо оплати їх вартості.

Згідно розрахунку позивача, заборгованість по договору за вказаний період становить 4 858,95 грн., які просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази, господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю у зв'язку з їх та необґрунтованістю та недоведеністю, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачена обов'язковість договірних засад на отримання житлово-комунальних послуг, зокрема визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за комунальні послуги по договору про відшкодування вартості послуг № 10/402 від 01.01.2013, укладеного між позивачем та відповідачем, строк дії якого з 01.01.2013 по 31.12.2013 (п.5.5 договору).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заявлені вимоги за період з 01.11.2012 по 30.09.2014, з наростаючим підсумком, при цьому до суми нарахування безпідставно включено борг за період з 01.01.2012 по 01.01.2013 в сумі 5597,21 грн., оскільки доказів наявності договірних відносин у період з 01.01.2012 по 01.01.2013 між позивачем та відповідачем суду не надано.

Договором також не передбачено автоматична пролонгація правочину на той самий строк та обов'язок відповідача здійснювати відшкодування комунальних послуг, фактично спожитих, після закінчення строку дії договору.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів та не доведено підстав для покладення на відповідача обов'язку щодо відшкодування вартості комунальних послуг в частині основного боргу 4858,95 грн., а також сплати 4 100,65 грн. інфляційних втрат, 833,86 грн. 3% річних за період з 01.12.2012 по 30.04.2015 прострочення виконання зобов'язання.

В порушення ст.ст. 33, 34 ГПК України позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили, що відповідачем порушено його право чи охоронюваний законом інтерес.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-84 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено 03.09.2015