ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015 р. Справа № 917/1371/15

За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, буд. 2а, м.Полтава, 36008)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36003)

про стягнення 12180,95 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Данілова Н. Н.

від відповідача: не зявився

Розглядається позовна заява про стягнення 12180,95 грн., з них: 5521,04 грн. основного боргу за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2607 від 01.09.2007р., 5521,04 грн. пені, 1075,64 грн. - інфляційних, 63,23 грн. 3% річних.

Ухвали суду від 03.07.2015р., від 12.08.2015р., надіслані відповідачу на адресу: АДРЕСА_1, 36003, повернулася до суду з відміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання.

За даними спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 11.08.2015р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець за адресою: АДРЕСА_1, 36003. На дату цього судового засідання ці дані не змінилися.

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місце проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, відповідач належно повідомлений про час та місце розгляду даної справи.

Відповідач відзив на позов не надав.

Встановлений ст. 69 ГПК України строк вирішення спору закінчується; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

В судовому засіданні 09.09.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" (позивачем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) укладено договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2607 від 01.09.2007р. (далі - Договір); (а.с. 12-13).

Відповідно до п.1 даного Договору позивач (теплопостачальна організація) зобовязався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача (відповідача) до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівель відповідача (нежитлове приміщення по вул. Калініна, 4).

Згідно п. 20 Договору, договір укладений по 30.04.2011р. і вважається продовженим щорічно, якщо за місяць до закінчення його строку не надійде заяви від однієї із сторін про відмову від цього договору.

Доказів про припинення строку дії договору сторони суду в порядку ст. 33 ГПК України не надали, отже договір є діючим.

Додатковими угодами № 5 від 01.09.2011р., № 6 від 20.10.2011р., № 7 від 30.09.2014р. сторони змінювали умови договору в частині визначення обсягів споживання теплової енергії та проведення розрахунків за неї (а.с.14-16).

За пунктом 14 Договору (зі змінами за Додатковою угодою № 7 від 30.09.2014р.) розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом (а.с.16).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 16.05.2014р. № 524 встановлено для ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів 1013,65 грн./Гкал (без ПДВ).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 27.02.2015р. № 283 встановлено для ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів 1691,29 грн./Гкал (без ПДВ).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31.03.2015р. № 1120 встановлено для ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів 1465,58 грн./Гкал (без ПДВ).

За п. 14.1 Договору (зі змінами за Додатковою угодою № 7 від 30.09.2014р.) кінцевий розрахунок вартості спожитої теплової енергії, проводиться споживачем не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим (а.с.16).

На виконання умов Договору за період жовтень 2014р. квітень 2015р. позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 13110,52 грн.

На оплату наданих послуг позивачем виписані відповідачу відповідні рахунки за № АВ-9762 від 31.10.2014р., № АВ-11394 від 30.11.2014р., № АВ-13005 від 31.12.2014р., № АВ-1047 від 31.01.2015р., № АВ-2573 від 28.02.2015р., № АВ-4137 від 31.03.2015р., № АВ-5604 від 27.04.2015р.

Між сторонами були підписані відповідні акти приймання-передачі теплової енергії № АВ-16248 від 31.10.2014р., № АВ-22529 від 31.12.2014р., № АВ-8366 від 31.03.2015р., № АВ-11273 від 27.04.2015р. Також відповідачу були виписані акти № АВ-19362 від 30.11.2014р., № АВ-2085 від 31.01.2015р., № АВ-5115 від 28.02.2015р.,

Факт направлення вказаних рахунків та актів відповідачу підтверджується реєстрами доставки рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії за жовтень 2014р. - квітень 2015р.

За п. 14.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 6 від 20 жовтня 2011р.) факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами. У разі неповернення споживачем акту у вказаний термін, він вважається оформленим і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії (а.с.15).

Відповідач заперечень щодо постачання теплової енергії чи інших претензій позивачу не предявив.

За отриману теплову енергію відповідач розрахувався частково, сплативши 7589,48 грн., що підтверджується розрахунком позивача (а.с.8).

Заборгованість в сумі 5521,04 грн. відповідачем на дату подачі позову не була оплачена.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобовязання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. № 2633-IV Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч.6 ст. 25 Закону № 2633).

Відповідач в порушення умов Договору оплату спожитої теплової енергії в установлений строк не провів.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем було сплачено 620,60 грн. основного боргу. Зазначене підтверджується випискою з банківського рахунку від 12.08.2015р., бухгалтерською довідкою та письмовими поясненнями позивача від 09.09.2015р.

Зазначене свідчить про відсутність предмету спору між сторонами в цій частині. Отже, провадження у справі що стягнення 620,60 грн. основного боргу слід припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Залишок заборгованості в сумі 4900,44 грн. відповідачем не сплачено.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 4900,44 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України № 686-ХІV від 20.05.1999 року "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій" (із змінами і доповненнями) за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної cyми боргу.

Відповідно до п. 14.3 Договору(в редакції Додаткової угоди № 6 від жовтня 2011р.) у випадку несплати у вказані строки застосовується пеня в розмірі 1,0 % за кожен день прострочення платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне винесення плати за спожиті комунальні послуги № 686-ХІ від 20.05.1999р. (а.с.16-17).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16 квітня 2013 р. у справі № 3-6гс13 (справа № 18/957/12) нормою частини 1 статті 1 Закону України Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій встановлено законну неустойку за порушення грошового зобов'язання у сфері відносин з надання житлово-комунальних послуг - пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100 % боргу. Кредитор має право на стягнення цієї законної неустойки у тому числі й за відсутності у договорі умови про неустойку.

В ч. 3 ст. 82 ГПК України зазначено, що обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 цього Кодексу.

Враховуючи факт прострочення оплати позивачем заявлено до стягнення 5521,04 грн. пені за період 15.11.2014р. 16.06.2015р. При цьому суд зазначає, що за умовами договору оплата проводиться споживачем не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим, отже пеня підлягає нарахуванню з 16.11.2014р., проте визначена позивачем сума пені не перевищує суму боргу та визначену судом суму пені (розрахунок суду залучено до справи).

Таким чином, позов в частині стягнення пені слід задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем правомірно заявлено до стягнення 1075,64 грн. інфляційних за період грудень 2014р. травень 2015р.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних підлягають задоволенню повністю.

Також, на підставі ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 63,23 грн. 3% річних за період 15.11.2014р. 16.06.2015р.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За умовами договору оплата проводиться споживачем не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим, отже річні підлягають нарахуванню за періоди 18.11.2014р.-15.12.2014р., 16.01.2015р.-16.06.2015р., 17.03.2015р.- 11.06.2015р., 16.04.2015р.-16.06.2015р., 16.05.2015р.-16.06.2015р. за вказані періоди загальна сума річних становить 62,26 грн. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо річних слід відхилити як безпідставні.

Відповідно до ст. 44 ГПК України до складу судових витрат відноситься судовий збір. Позивачем за розгляд даної справи було сплачено 1827,00 грн. судового збору. За ч.4 ст. 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 49 ГПК України судові витрати по справі, що складаються з 1827,00 грн. судового збору, покладаються на відповідача.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 80 (п.1-1), 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36003; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (м. Полтава, вул. Комарова, 2а, ідентифікаційний код 03338030) 4900грн. 44 коп. основного боргу, 5521грн. 04 коп. пені, 1075грн. 64 коп. інфляційних, 62грн. 26 коп. річних.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 620,60 грн. основного боргу.

4. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 09.09.2015р.

Суддя Безрук Т. М.