ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.09.2015 Справа № 920/1237/14
Господарський суд Сумської області, у складі головуючого судді Левченка П.І., судді Соп`яненко О.Ю., судді Коваленка О.В. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/1237/14

за позовом 1. Спільного українсько-білоруського підприємства «Укртехносинтез», м. Суми,

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Рябина Великописарівського району Сумської області,

до відповідачів 1. Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради, м. Суми,

2. Сумської міської ради, м. Суми

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні першого відповідача ОСОБА_2, м. Суми

за участю прокурора Сумської області,

про визнання договору укладеним,

за участю представників:

позивачів 1. ОСОБА_3,

2. не зявився,

відповідачів 1. ОСОБА_4,

2. ОСОБА_5,

прокурора Васяновича М. В.,

третьої особи ОСОБА_2

В судовому засіданні, розпочатому об 11 год. 30 хв. 01.09.2015 року, оголошувалась перерва до 17 год. 00 хв. 01.09.2015 року.

Суть спору: позивачі у своїй позовній заяві просять суд ухвалити рішення, яким визнати договір співробітництва щодо будівництва торгівельного центру в м. Суми по вул. Набережна р. Стрілка від 10 червня 2014 року між СУБП «Укртехносинтез» у формі ТОВ та ФОП ОСОБА_1 з однієї сторони та Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради з другої сторони укладеним.

Відповідачі заперечують проти вищевикладених позовних вимог, оскільки позивачі не зверталися до першого відповідача з пропозицією щодо укладення договору співробітництва щодо будівництва торгівельного центру в м. Суми по вул. Набережна р. Стрілка від 10 червня 2014 року.

Позивачі подали суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просять суд: 1) зобовязати першого відповідача передати їм (позивачам) нотаріально засвідчені копії правовстановлюючих документів на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,2696 га за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Набережна р. Стрілка, 1а (кадастровий № :02:006:0062); 2) зобовязати першого відповідача передати позивачам земельну ділянку площею 0,2696 га за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Набережна р. Стрілка, 1а (кадастровий № :02:006:0062).

Відповідачі та прокурор заперечують проти заяви позивачів про зміну позовних вимог, оскільки в ній позивачами змінено одночасно підставу та предмет позову, що суперечить статті 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті змінити предмет або підставу позову.

Незявлення в судове засідання 01.09.2015 року представника другого позивача не перешкоджає розгляду справи та вирішенню спору по суті, оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалася судом обовязковою, а тому клопотання представника другого позивача від 31.08.2015 року про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню у звязку з його необґрунтованістю.

Пунктом 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено:

«Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.»

Дослідивши зміст позовних вимог позивачів, зокрема, предмет та підставу позову, у позовній заяві та у заяві про зміну позовних вимог у даній справі, господарський суд дійшов висновку, що позивачі у своїй заяві про зміну позовних вимог одночасно змінили предмет і підставу позову, що не допускається статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, а тому, приєднавши згадану заяву про зміну позовних вимог до матеріалів справи (т. 1, а.с. 130-135), суд відмовляє в задоволенні цієї заяви, зазначаючи про це в описовій частині рішення, і розглядає по суті раніше заявлені позовні вимоги, викладені позивачами у позовній заяві (т. 1, а.с. 2-4), оскільки позивачі не відмовляєтюся від позову.

Розглянувши матеріали справи та заявлені позивачами у позовній заяві позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та прокурора, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання укладеним договору співробітництва щодо будівництва торгівельного центру в м. Суми по вул. Набережна р. Стрілка від 10 червня 2014 року між позивачами з однієї сторони та першим відповідачем з другої сторони укладеним, додавши до позовної заяви проект цього договору (т. 1, а.с. 8, 9), який не підписаний першим відповідачем.

У своїх письмових запереченнях на позовну заяву (т. 1, а.с. 113, 114) перший відповідач зазначає, що з пропозицією щодо укладення вищезгаданого договору позивачі до нього не зверталися.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на частину сьому статті 179 та частину другу статті 180 Господарського кодексу України, частину першу статті 638 Цивільного кодексу України.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною другою статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визначеними такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін не вбачається, що договір співробітництва щодо будівництва торгівельного центру в м. Суми по вул. Набережна р. Стрілка від 10 червня 2014 року, проект якого додано позивачами до своєї позовної заяви (т. 1, а.с. 8, 9) є укладеним, оскільки проект договору не підписаний першим відповідачем (замовником за проектом договору).

Згідно частини першої статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

У даному випадку позивачі не надали суду доказів того, що вони направляли першому відповідачеві пропозицію укласти договір (проект договору від 10 червня 2014 року), який вони просять суд визнати укладеним.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За вищевикладених обставин та зважаючи на вищенаведені норми чинного законодавства України, позовні вимоги позивача щодо визнання спірного договору від 10 червня 2014 року укладеним є неправомірними та безпідставними, оскільки позивачі не надали суду доказів направлення першому відповідачеві пропозиції (проекту договору від 10 червня 2014 року) укласти договір, доказів одержання позивачами відповіді про прийняття такої пропозиції, доказів підписання першим відповідачем проекту договору від 10 червня 2014 року.

Перший відповідач заперечує проти укладення згаданого договору і стверджує, що позивачі не зверталися до нього з пропозицією укласти договір від 10 червня 2014 року, а позивачі це твердження першого відповідача не спростували і не довели суду правомірність своїх позовних вимог.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу.

Оскільки позивачі не довели суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог щодо визнання договору від 10 червня 2014 року укладеним, не подали суду доказів укладення цього договору з першим відповідачем, в задоволенні позовних вимог про визнання договору від 10 червня 2014 року укладеним має бути відмовлено у звязку з його безпідставністю, необгрутнованістю та неправомірністю.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі по сплаті судового збору у сумі 3054,00 грн. покладаються на позивачів у звязку з відмовою в задоволенні позову та відмовою в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 07.09.2015 року.

Головуючий суддя П.І. Левченко

суддя О.Ю. Соп`яненко

суддя О.В. Коваленко