РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015Справа №910/18793/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тофі Кіме»

про стягнення 22 975,69 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Чобітько С.М. (представник за довіреністю №432 від 31.12.2014р.);

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тофі Кіме» (надалі також - відповідач) суми заборгованості в розмірі 22 975,69 грн., а саме 1 464,18 грн. суми основного боргу, 5 890,16 грн. пені, 15 006,54 грн. суми інфляційних втрат та 614,81 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за Договором суборенди №111363 від 10.12.2012р. в повному обсязі не виконав, в наслідок чого у нього виникла заборгованість про стягнення якої позивач був змушений звернутись до суду.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2015р. позовну заяву було прийнято до провадження суддею Морозовим С.М., провадження в справі №910/18793/15 порушено, призначено розгляд на 01.09.2015р.

В судовому засіданні 01.09.2015р. позивачем було уточнено (зменшено) розмір позовних вимог, у зв'язку з тим, що виявлено сплату відповідачем суми основного боргу в розмірі 1 464,18 грн., та позивачем здійснено перерахунок штрафних санкцій і до стягнення з відповідача в справі №910/18793/15 заявлено суму пені в розмірі 5 890,16 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 14 139,88 грн. та суму 3% річних в розмірі 614,58 грн.

Зазначені зменшення розміру позовних вимог, у відповідності до положень ст. 22 господарського процесуального кодексу України, були прийняті судом.

Окрім того, ухвалою від 01.09.2015р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Восток» було відмовлено в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову в справі №910/18793/15.

В судове засідання 01.09.2015р. представник від відповідача не з'явився, заяв та клопотань до суду не надіслав.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 01 вересня 2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2012 року між позивачем (орендар за Договором) та відповідачем (суборендар за Договором) було укладено Договір суборенди №111363 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, позивач передає, а відповідач приймає у тимчасове платне користування (далі - суборенда) наступний об'єкт суборенди, а саме, частину нежитлового приміщення, загальною площею 40,295 кв.м., із структурними частинами, розміщеними, встановленими чи вмонтованими в будівлю, всім майном, яке в ньому знаходиться, включаючи інженерні сіті та комунікації, розташовані на другому поверсі АЗК за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 17 (надалі - об'єкт оренди, приміщення або майно), вартість якого з врахуванням індексації вказана у Додатку №1 до Договору, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Строк суборенди підліковується з моменту передачі майна відповідачу, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі майна і триває до 31 грудня 2013 року (включно). (п. 2.1. Договору).

Строк суборенди закінчується в момент повернення майна позивачу, що підтверджується відповідним Актом прийому-передачі майна. (п. 2.2. Договору).

Суборендна плата за місяць за цим Договором за користування майном складає: без ПДВ - 2 518,44 грн. на місяць, крім того ПДВ 20% - 503,69 грн., всього з ПДВ - 3 022,13 грн. (п. 4.1. Договору).

Згідно з п. 4.4. Договору суборендна плата перераховується відповідачем на поточний банківський рахунок позивача, визначений в цьому Договорі, щомісячно, до 5 числа поточного місяця.

Крім суборендної плати, зазначеної в п. 4.1. даного Договору, відповідач компенсує позивачу втирати позивача на оплату електрозабезпечення об'єкту суборенди в сумі, що дорівнює вартості електроенергії, використаної відповідачем за попередній місяць. При цьому вартість спожитої електроенергії розраховується виходячи з показників лічильника, який встановлений окремо для суборендованих приміщень, знятих в останній день місяця та тарифів на споживання електроенергії, встановлених для позивача на підставі підтверджуючих документів. (п. 4.5. Договору).

Платіж (відшкодування) за електроенергію відповідач здійснює щомісячно на підставі виставленого позивачем та наданого відповідачу рахунку протягом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок позивача не пізніше 5-ти банківських днів з дати виставлення відповідного рахунку.

Додатком №1 від 10.12.2012р. до Договору сторони погодили межі об'єкту, що передається в оренду та його вартість.

За Актом прийому-передачі об'єкту суборенди від 13.12.2012р. по Договору позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування наступне майно, а саме нежитлове приміщення, загальною площею - 40.295 кв.м.. розташоване за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 17.

Надалі, за Актом приймання-передачі майна від 14.05.2015р. по Договору відповідач повернув, а позивач прийняв із строкового платного користування майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею - 40.295 кв.м.. розташоване за адресою: м. Київ, проспект Визволителів, 17.

За весь період дії Договору відповідачем було нараховано позивачу плату за суборенду та компенсацію витрат за електроенергію на загальну суму в розмірі 98 867,64 грн. що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами по Договору, а саме:

- Акт від 31.12.2012р. на суму 227,21 грн.;

- Акт від 31.12.2012р. на суму 1 852,27 грн.;

- Акт від 31.01.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.01.2013р. на суму 254,70 грн.;

- Акт від 28.02.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 28.02.2013р. на суму 347,64 грн.;

- Акт від 31.03.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.03.2013р. на суму 291,77 грн.;

- Акт від 30.04.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 30.04.2013р. на суму 297,72 грн.;

- Акт від 31.05.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.05.2013р. на суму 441,50 грн.;

- Акт від 30.06.2013р. на суму 543,30 грн.;

- Акт від 30.06.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.07.2013р. на суму 710,09 грн.;

- Акт від 31.07.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.08.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.08.2013р. на суму 475,73 грн.;

- Акт від 30.09.2013р. на суму 297,34 грн.;

- Акт від 30.09.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.10.2013р. на суму 389,00 грн.;

- Акт від 31.10.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 30.11.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 30.11.2013р. на суму 437,33 грн.;

- Акт від 31.12.2013р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.12.2013р. на суму 287,42 грн.;

- Акт від 31.01.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.01.2014р. на суму 325,82 грн.;

- Акт від 28.02.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 28.02.2014р. на суму 1 190,57 грн.;

- Акт від 31.03.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.03.2014р. на суму 252,73 грн.;

- Акт від 30.04.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 30.04.2014р. на суму 299,81 грн.;

- Акт від 31.05.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.05.2014р. на суму 289,56 грн.;

- Акт від 30.06.2014р. на суму 341,53 грн.;

- Акт від 30.06.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.07.2014р. на суму 499,58 грн.;

- Акт від 31.07.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.08.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.08.2014р. на суму 525,20 грн.;

- Акт від 30.09.2014р. на суму 279,76 грн.;

- Акт від 30.09.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.10.2014р. на суму 381,89 грн.;

- Акт від 31.10.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 30.11.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 30.11.2014р. на суму 489,95 грн.;

- Акт від 31.12.2014р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.12.2014р. на суму 321,60 грн.;

- Акт від 31.01.2015р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.01.2015р. на суму 283,78 грн.;

- Акт від 28.02.2015р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 28.02.2015р. на суму 229,87 грн.;

- Акт від 31.03.2015р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 31.03.2015р. на суму 263,02 грн.;

- Акт від 30.04.2015р. на суму 3 022,13 грн.;

- Акт від 30.04.2015р. на суму 55,49 грн.;

- Акт від 14.05.2015р. на суму 1 364,83 грн.

Відповідачем розрахунок за Договором з позивачем було проведено в повному обсязі на суму в розмірі 98 8667,64 грн., однак з порушенням строків, передбачених умовами Договору.

Так, відповідачем було оплачено позивачу вартість суборенди та компенсовано витрати за електроенергію наступним чином:

- за Акт від 31.12.2012р. на суму 227,21 грн. платіж проведено 08.01.2013р.;

- за Акт від 31.12.2012р. на суму 1 852,27 грн. платіж проведено 14.01.2013р.;

- за Акт від 31.01.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 08.01.2013р.;

- за Акт від 31.01.2013р. на суму 254,70 грн. платіж проведено 05.02.2013р.;

- за Акт від 28.02.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 05.02.2013р.;

- за Акт від 28.02.2013р. на суму 347,64 грн. платіж проведено 04.03.2013р.;

- за Акт від 31.03.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 04.03.2013р.;

- за Акт від 31.03.2013р. на суму 291,77 грн. платіж проведено 04.04.2013р.;

- за Акт від 30.04.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 04.04.2013р.;

- за Акт від 30.04.2013р. на суму 297,72 грн. платіж проведено 30.04.2013р.;

- за Акт від 31.05.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 30.04.2013р.;

- за Акт від 31.05.2013р. на суму 441,50 грн. платіж проведено 06.06.2013р.;

- за Акт від 30.06.2013р. на суму 543,30 грн. платіж проведено 15.10.2013р.;

- за Акт від 30.06.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 04.06.2013р.;

- за Акт від 31.07.2013р. на суму 710,09 грн. платіж проведено 28.08.2013р.;

- за Акт від 31.07.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 12.08.2013р.;

- за Акт від 31.08.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 25.09.2013р.;

- за Акт від 31.08.2013р. на суму 475,73 грн. платіж проведено 15.10.2013р.;

- за Акт від 30.09.2013р. на суму 297,34 грн. платіж проведено 15.11.2013р.;

- за Акт від 30.09.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 15.11.2013р.;

- за Акт від 31.10.2013р. на суму 389,00 грн. платіж проведено 27.01.2014р.;

- за Акт від 31.10.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 27.01.2014р.;

- за Акт від 30.11.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 03.07.2014р.;

- за Акт від 30.11.2013р. на суму 437,33 грн. платіж проведено 23.02.2014р.;

- за Акт від 31.12.2013р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 06.08.2014р.;

- за Акт від 31.12.2013р. на суму 287,42 грн. платіж в розмірі 287,30 грн. проведено 09.10.2014р., а платіж в розмірі 0,12 грн. проведено 23,02.2015р.;

- за Акт від 31.01.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж в розмірі 2 000,00 грн. проведено 18.09.2014р., а платіж в розмірі 1 022,13 грн. проведено 09.10.2014р.;

- за Акт від 31.01.2014р. на суму 325,82 грн. платіж проведено 05.03.2015р.;

- за Акт від 28.02.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 30.09.2014р.;

- за Акт від 28.02.2014р. на суму 1 190,57 грн. платіж проведено 09.10.2014р.;

- за Акт від 31.03.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 29.10.2014р.;

- за Акт від 31.03.2014р. на суму 252,73 грн. платіж проведено 05.03.2015р.;

- за Акт від 30.04.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 26.01.2015р.;

- за Акт від 30.04.2014р. на суму 299,81 грн. платіж проведено 05.03.2015р.;

- за Акт від 31.05.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 15.06.2015р.;

- за Акт від 31.05.2014р. на суму 289,56 грн. платіж проведено 12.03.2015р.;

- за Акт від 30.06.2014р. на суму 341,53 грн. платіж проведено 22.07.2014р.;

- за Акт від 30.06.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 15.06.2015р.;

- за Акт від 31.07.2014р. на суму 499,58 грн. платіж проведено 19.03.2015р.;

- за Акт від 31.07.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 31.08.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 31.08.2014р. на суму 525,20 грн. платіж проведено 30.09.2014р.;

- за Акт від 30.09.2014р. на суму 279,76 грн. платіж проведено 02.12.2014р.;

- за Акт від 30.09.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 31.10.2014р. на суму 381,89 грн. платіж проведено 23.02.2015р.;

- за Акт від 31.10.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 30.11.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 30.11.2014р. на суму 489,95 грн. платіж проведено 23.02.2015р.;

- за Акт від 31.12.2014р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 31.12.2014р. на суму 321,60 грн. платіж проведено 26.01.2015р.;

- за Акт від 31.01.2015р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 31.01.2015р. на суму 283,78 грн. платіж проведено 23.02.2015р.;

- за Акт від 28.02.2015р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 28.02.2015р. на суму 229,87 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 31.03.2015р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 31.03.2015р. на суму 263,02 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 30.04.2015р. на суму 3 022,13 грн. платіж проведено 13.07.2015р.;

- за Акт від 30.04.2015р. на суму 55,49 грн. платіж проведено 15.06.2015р.;

- за Акт від 14.05.2015р. на суму 1 364,83 грн. платіж проведено 16.07.2015р.

У зв'язку з наведеним, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Згідно із ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено частинами 1 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі. (ст. 286 Господарського кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та відповідно до ст. 629 ЦК України договір, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, відповідно до умов п. 4.4. та 4.6. Договору прострочення оплати орендних платежів у відповідача за вказаними вище Актами виникало з 06 числа кожного наступного за звітним місяця оренди.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині вчасної оплати орендних платежів, що вбачається з викладених вище дат проведення відповідачем оплат за суборенду та компенсації витрат за електричну енергію.

Позивачем направлявся відповідачу лист з вимогою про погашення сум заборгованості. (лист №1519 від 17.06.2015р.).

Як підтверджується матеріалами справи, строк виконання відповідачем свого обов'язку зі сплати орендних платежів настав і останнім виконаний не вчасно.

З огляду на викладене, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 5 890,16 грн.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 9.5. Договору у випадку несвоєчасного внесення суборендної плати, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» №01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Перевіривши наведений позивачем в позовних матеріалах розрахунок суми пені, судом визнано його обґрунтованим, а тому до стягнення з відповідача за порушення ним зобов'язання за Договором щодо оплати суборендних платежів та компенсації витрат за електроенегію підлягає сума пені в розмірі 5 890,16 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 614,58 грн. та суму інфляційних втрат в розмірі 14 139,88 грн.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.1. Договору сторонами передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання умов цього Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Окрім того, індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосуванні індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

У постанові Вищого господарського суду України №37/327 від 20.01.2011р. викладена позиція, якою стверджується, що реалізація позивачем права кредитора на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення передбачає необхідність застосування індексу інфляції за весь час прострочення як від'ємного, так і позитивного значення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України №40/487 від 02.02.2012 р. та №15/065-11 від 01.02.2012р.

Зокрема, в постанові Вищого господарського суду України №15/065-11 від 01.02.2012р. зазначено, що за приписами ст. 625 ЦК України, боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Перевіривши наведений позивачем в позовних матеріалах розрахунок суми інфляційних збитків, судом визнано його обґрунтованим та таким, що здійснений в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України та листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», а тому, сума інфляційних втрат, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 14 139,88 грн.

Окрім того, наведений позивачем в позовних матеріалах розрахунок суми 3% річних є обґрунтованим, а тому вимога про стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 614,58 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/18793/15 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми пені в розмірі 5 890,16 грн., суми 3% річних в розмірі 614,58 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 14 139,88 грн.

Судовій збір позивача в розмірі 1 827,00 грн., відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», Цивільного кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тофі Кіме» (, адреса: 02125, м. Київ, проспект Визволителів, 17) на користь Приватного акціонерного товариства «Восток» (, адреса: 03110, м. Київ, вул. Солом'янська, 11) пеню в розмірі 5 890,16 грн. (п'ять тисяч вісімсот дев'яносто гривень 16 копійок), 3% річних в розмірі 614,58 грн. (шістсот чотирнадцять гривень 58 копійок), інфляційні втрати в розмірі 14 139,88 грн. (чотирнадцять тисяч сто тридцять дев'ять гривень 88 копійок) та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.09.2015р.

Суддя С.М. Морозов