ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2015 р. Справа № 914/260/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Кравчук Н. М.

суддів Гнатюк Г. М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "Коно" (надалі ТзОВ ПКФ "Коно"), б/н від 27.05.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/2516/15 від 02.06.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015р.

у справі № 914/260/15

за позовом: виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" (надалі ВКП "Явір-Інвест"), с. Велика Калинівка, Хмельницький район, Хмельницька область

до відповідача: ТзОВ ПКФ "Коно", м. Червоноград, Львівська область

про визнання відсутнім права та стягнення 227 861,90 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Шевченко О.А. - представник (довіреність б/н від 13.01.2015р.)

від відповідача: Стадник А.Л. - представник (довіреність б/н від 06.02.2015р.)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.05.2015р. у справі № 914/260/15 (суддя Крупник Р.В.) позовні вимоги задоволено частково (з врахуванням заяви про зміну предмета позову (а.с. 144-146 том І). Визнано припиненим зобов'язання ВКП "Явір-Інвест" перед ТзОВ ПКФ "Коно" у розмірі 1 888 998,90 грн. за укладеним між ними договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Визнано відсутнім у ТзОВ ПКФ "Коно" право на стягнення з ВКП "Явір-Інвест" боргу в сумі 166 1137,66 грн. за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. Визнано відсутнім у ТзОВ ПКФ "Коно" право на нарахування ВКП "Явір-Інвест" штрафних санкцій відповідно до додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. до договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару і оплати його вартості. Стягнуто з ТзОВ ПКФ "Коно" на користь ВКП "Явір-Інвест" надмірно сплачені кошти в сумі 227 861,90 грн. та 7 602,24 грн. судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що договір про зарахування вимог від 25.01.2012р. є дійсним, в судовому порядку недійсним не визнавався, а відтак його умови є обов'язковими для виконання сторонами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ ПКФ "Коно" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, апелянт звертає увагу суду на те, що господарським судом Хмельницької області вже вирішено спір між сторонами цієї справи, про цей же предмет і з тих же підстав, відтак, господарський суд Львівської області приймаючи рішення у даній справі здійснив переоцінку доказів, які вже досліджувалися судами та була надана їм відповідна правова оцінка.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 02.06.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.06.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 18.06.2015р.

У зв'язку з перебуванням суддів Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л. у відрядженні, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. внесено зміни у склад колегії суддів по розгляду справи № 914/260/15, замість суддів Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л. введено суддів Мельник Г.І. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 21.07.2015р.

У зв'язку з перебуванням суддів Мельник Г.І. та Якімець Г.Г. у відпустці, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 21.07.2015р. внесено зміни у склад колегії суддів по розгляду справи № 914/260/15, замість суддів Мельник Г.І. та Якімець Г.Г. введено суддів Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л.

В судовому засіданні 21.07.2015р. оголошено перерву до 06.08.2015р., про що сторони повідомлені під розписку.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 27.08.2015р.

В судовому засіданні 27.08.2015р. оголошено перерву до 01.09.2015р., про що сторони повідомлені під розписку.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю, просить її задоволити. Зокрема зазначив, що правовідносини позивача та відповідача за договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. розглядалися та оцінювалися господарським судом Хмельницької області, апеляційним судом Рівненської області та судом касаційної інстанції у справі №19/5025/918/12. Суди у вказаній справі прийшли до висновку про наявність заборгованості позивача перед відповідачем і необхідність її стягнення. Крім того, наголошує, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/4564/15 від 20.07.2015р.), просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.08.2011р. між ТзОВ ПКФ «Коно» (постачальник) та ВКП «Явір-Інвест» (покупець) було укладено договір поставки № 08/11, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставляти покупцю товар (труби склопластикові та фасонні частини (фітінги) до них фірми "Superlit" (виробник Румунія) армовані типу GRP, категорії "Flowtite"), а покупець прийняти та оплатити вартість цього товару (а.с. 18-20 том І).

За умовами цього договору постачальник поставив, а покупець отримав товар на загальну суму 18 889 989,09 грн., проте розрахувався за нього частково на суму 17 228 851,43 грн. (а.с. 166-209 том І).

Стягнення заборгованості за договором поставки № 08/11 від 22.08.2011р. та штрафних санкцій за неналежне виконання умов даного договору було предметом розгляду у справі № 19/5025/918/12 господарського суду Хмельницької області, за результатом чого 07.02.2014р. було прийнято рішення, яким первісний позов ТОВ промислово-комерційна фірма "КОНО" задоволено частково та постановлено рішення про стягнення з ВКП "Явір-Інвест" 1 661 137,66 грн. боргу, 104 885,03 грн. річних та 1 850 857,78 грн. штрафу, а в решті позову відмовлено. Зустрічний позов ВКП "Явір-Інвест" задоволено частково та постановлено рішення про стягнення з ТОВ промислово-комерційна фірма "КОНО" 3 701 715,56 грн. штрафу, а в решті позову відмовлено (а.с. 34-40 том І).

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. рішення суду першої інстанції у справі № 19/5025/918/12 було залишено без змін (а.с. 41-46 том І).

Постановою Вищого господарського суду від 23.07.2014р. у справі № 19/5025/918/12 касаційну скаргу ТзОВ ПКФ "Коно" задоволено частково. Рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. у частині стягнення з ТзОВ ПКФ "Коно" на користь ВКП "Явір-Інвест" 3 701 715,56 грн. штрафу змінено, зменшивши суму штрафу з 3 701 715,56 грн. до 2 000 000,00 грн. У решті рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. залишено без змін (а.с. 47-49 том І).

21.10.2014р. до господарського суду Хмельницької області ВКП "Явір-Інвест" було подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. у справі № 19/5025/918/12. При цьому заявник зазначив, що нововиявленою обставиною є договір від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р. (а.с. 79-82 том І).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 11.12.2014р. у справі № 19/5025/918/12 заяву ВКП "Явір-Інвест" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. задоволено, скасовано рішення від 07.02.2014р. та прийнято нове рішення, яким відмовлено у зустрічному позові ВКП "Явір-Інвест" та частково задоволено первісний позов шляхом стягнення з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТзОВ ПКФ "Коно" 3% річних в сумі 10 977,48 грн. В решті вимог первісного позову відмовлено. В зустрічному позові відмовлено повністю (а.с. 61-68, 83-99 том І).

Рішення мотивоване існуванням нововиявлених обставин у вигляді факту зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 5 666 996,71 грн. за договором поставки №08/11 від 22.08.2011р., проведеного сторонами на підставі договору про зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р., про існування якого ВКП "Явір-Інвест" до 03.09.2014р. не було відомо з причин викрадення документів з офісного приміщення ВКП "Явір-Інвест" після проникнення до нього невідомих осіб в ніч з 5 на 6 липня 2012р.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.02.2015р. рішення від 11.12.2014р. у справі № 19/5025/918/12 скасовано, відмовлено у задоволенні заяви ВКП "Явір-Інвест" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. в даній справі та вказане рішення залишено без змін (а.с. 130-133 том І).

Постанова мотивована відсутністю нововиявлених обставин, оскільки договір від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог за договором поставки № 08/11 від 22.08.2011р. є новим доказом, який не був своєчасно поданий заявником до суду та про існування якого відповідачу було відомо з дня його підписання тодішнім керівником ВКП "Явір-Інвест" Фурманом В.С.

Станом на момент прийняття місцевим господарським судом рішення у даній справі, перегляд постанови Рівненського апеляційного господарського суду №19/5025/918/12 від 27.02.2015р. у Вищому господарському суді України не було завершено.

Проте, станом на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції рішення господарського суду Хмельницької області від 11.12.2014р. та постанова апеляційного суду Рівненської області від 27.02.2015р. скасовані постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2015р. з передачою справи № 19/5025/918/12 на розгляд господарського суду Хмельницької області зі стадії прийняття до провадження заяви ВКП «Явір-Інвест» про перегляд за ново виявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. (копія постанови долучена до матеріалів апеляційного провадження).

28.01.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява ВКП "Явір-Інвест" до ТзОВ ПКФ "Коно" з вимогами:

- спонукати до виконання своїх обов'язків за договором про зарахування зустрічних вимог до договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р, укладеним 25.01.2012р. в натурі, зобов'язавши зарахувати зустрічну однорідну вимогу на суму 1 888 998,90 грн.;

- встановити факт припинення з 25.01.2012р. правовідносин між сторонами в частині нарахування штрафних санкцій відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011р. до договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару та оплати його вартості;

- визнати незаконними та припинити як такі, що порушують право, дії ТзОВ ПКФ «Коно» в частині нарахування та стягнення з ВКП «Явір-Інвест» боргу в сумі 1 661 137,66 грн. за договором поставки № 08/11 від 22.08.2011р. та штрафних санкцій в сумі 3 777 997,82 грн. відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.100.2011 р. до договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р. якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару та оплати його вартості;

- стягнути з ТзОВ ПКФ «Коно» на користь з ВКП «Явір-Інвест» як надмірно сплачені кошти у сумі 227 861,90 грн. (а.с. 5-10 том І).

30.03.2015р. позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій просить суд:

- визнати припиненим зобов'язання ВКП "Явір-Інвест" перед ТзОВ ПКФ "Коно" у розмірі 1 888 998,90 грн. за укладеним між ними договором поставки №08/11 від 22.08.2011р., у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог;

- визнати відсутнім у ТзОВ ПКФ "Коно" право на стягнення з ВКП "Явір-Інвест" боргу в сумі 1 661 137,66 грн. за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.;

- визнати відсутнім у ТзОВ ПКФ "Коно" право на нарахування ВКП "Явір-Інвест" штрафних санкцій відповідно до додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. до договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару і оплати його вартості та 3% річних,

- стягнути з ТзОВ ПКФ "Коно" на користь ВКП "Явір-Інвест" надмірно сплачені кошти в сумі 227 861,90 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір (а.с. 144-146 том І).

Ухвалою господарського суду Львівської області 30.03.2015р. заява позивача про зміну предмета позову була прийнята до розгляду (а.с. 152-153 том І).

17.04..2015р. позивачем подана заява № 17/04-1 про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній просить змінити пункт 2 прохальної частини заяви про зміну предмету позову, таким чином, просить визнати відсутнім у ТзОВ ПКФ "Коно" права на стягнення з ВКП "Явір-Інвест" боргу за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. (а.с. 157-158 том І).

Однак, враховуючи, що заяву про уточнення позовних вимог позивачем подано в суд після початку розгляду справи по суті, суд першої інстанції залишив її без розгляду (зазначене міститься в описовій частині оскаржуваного рішення).

Проте, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Частина 4 ст. 22 ГПК України надає позивачу право до початку розгляду господарським судом справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування, у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом Львівської області 29.01.2015р. було прийнято позовну заяву до розгляду та призначено її на 12.02.2015р. (а.с. 1-2 том І).

12.02.2015р. представником ВКП «Явір-Інвест» було подано через канцелярію суду клопотання про зупинення провадження у справі № 914/260/15 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом (а.с. 117 том І).

Ухвалою господарського суду Львівської області від 12.02.2015р. клопотання позивача було задоволено, провадження у справі №914/260/15 зупинено до вирішення пов'язаної з нею іншої справи №19/5025/918/12 по суті (а.с. 123-126 том І).

Проте, зі змісту протоколу судового засідання від 12.02.2015р. та ухвали суду від 12.02.2015р. вбачається, що суд першої інстанції перед розглядом клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі перейшов до розгляду справи по суті, лише після цього розглянув клопотання про зупинення провадження. І в протоколі, і в ухвалі від 12.02.2015 р. суд зазначив: «представники позивача в судове засідання 12.02.2015р. з'явилися, позовні вимоги підтримали, просять суд позов задоволити повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання 12.02.2015р. з'явився, проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю».

Тобто, з вказаних процесуальних документів вбачається, що місцевий господарський суд в судовому засіданні 12.02.2015р. перейшов до розгляду справи по суті.

Згідно з ч.1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов»язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом…

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання позивача про зупинення провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, не може без з'ясування обставин даної справи та встановлення їх взаємопов'язаності не перейти до розгляду справи по суті.

У абз.2 п.3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. вказано, що заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Отже, заява про зміну предмету позову (зареєстрована в канцелярії господарського суду першої інстанції за № 1315/15 від 30.03.2015р.), яка прийнята господарським судом Львівської області ухвалою суду від 30.03.2015р. до розгляду, була подана заявником вже після початку розгляду господарським судом справи по суті, відтак, повинна була залишена без розгляду (а.с. 144-146, 152-153 том І).

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення (п.4 ч.1, ч.2 ст. 104 ГПК України).

З огляду на викладене та враховуючи, що місцевим господарським судом безпідставно розглянуто змінені позовні вимоги, за результатом чого 14.05.2015р. у справі № 914/260/15 прийнято неправомірне рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що таке рішення суду винесене з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування.

Відповідно до розгляду підлягають первинні позовні вимоги ВКП "Явір-Інвест" до ТзОВ ПКФ "Коно":

- спонукати до виконання своїх обов'язків за договором про зарахування зустрічних вимог до договору поставки №08/11 від 22.08.2011р, укладеним 25.01.2012 р. в натурі, зобов'язавши зарахувати зустрічну однорідну вимогу на суму 1 888 998,90 грн.;

- встановити факт припинення з 25.01.2012р. правовідносин між сторонами в частині нарахування штрафних санкцій відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011р. до договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р., якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару та оплати його вартості;

- визнати незаконними та припинити як такі, що порушують право, дії ТзОВ ПКФ «Коно» в частині нарахування та стягнення з ВКП «Явір-Інвест» боргу в сумі 1 661 137,66 грн. за договором поставки № 08/11 від 22.08.2011р. та штрафних санкцій в сумі 3 777 997,82 грн. відповідно до додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. до договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару та оплати його вартості;

- стягнути з ТзОВ ПКФ «Коно» на користь з ВКП «Явір-Інвест» як надмірно сплачені кошти у сумі 227 861,90 грн. (а.с. 5-10 том І).

Дані позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р., укладеного між сторонами, відповідачем було поставлено позивачу товару на загальну суму 18 889 989,09 грн. Станом на 25.01.2012р., позивач сплатив відповідачу 14 118 852,09 грн. в рахунок оплати за поставлений товар. 25.01.2012р. між сторонами укладено договір про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2012р., відповідно до якого проведено зарахування 1 888 998,90 грн. штрафних санкцій, які відповідач мав перед позивачем в рахунок часткового погашення боргу за поставлений товар в сумі 4 771 137,00 грн. (а.с. 24- том І).

Крім того, у вказаному договорі сторони визначили, що після його підписання відповідач є кредитором, а позивач боржником за поставлений товар в сумі 2 882 138,10 грн. На виконання укладеного 25.01.2012р. договору позивач повинен був перерахувати відповідачу 2 882 138,10 грн., але помилково перерахував 3 110 000,00 грн., тобто на 227 861,90 грн. більше.

В подальшому, як зазначає позивач, відповідач з невідомих причин звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій (справа №19/5025/918/12), чим фактично порушив умови договору про зарахування зустрічних вимог.

Враховуючи зазначене, позивач просить визнати припиненим зобов'язання позивача зі сплати боргу, визнати відсутнім у відповідача права на нарахування штрафних санкцій та стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні таких позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, 22.08.2011р. між ТзОВ ПКФ «Коно» (постачальник) та ВКП «Явір-Інвест» (покупець) було укладено договір поставки № 08/11 відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався поставляти покупцю товар (труби склопластикові та фасонні частини (фітінги) до них фірми "Superlit" (виробник Румунія) армовані типу GRP, категорії "Flowtite"), а покупець прийняти та оплатити вартість цього товару (а.с. 18-20 том І).

З матеріалів справи вбачається та було встановлено при розгляді справи № 19/5025/918/12, що позивачем та відповідачем неодноразово підписувалися додаткові угоди до договору поставки, якими змінювалися порядок оплати за поставлену продукцію, загальна довжина труб, що підлягає поставці, строки поставки, а також відповідальність сторін за несвоєчасну поставку товарів та несвоєчасну оплату коштів за поставлений товар.

Зі змісту рішень господарського суду Хмельницької області та апеляційного господарського суду Рівненської області у справі №19/5025/918/12 також вбачається, що судами не досліджувався договір про зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р., оскільки такий не подавався жодною із сторін і відповідно, спір вирішувався без урахування умов вказаного договору.

25.01.2012р. між ТзОВ ПКФ «Коно» (постачальник) та ВКП «Явір-Інвест» (покупець) було підписано договір про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., відповідно до умов якого постачальник та покупець, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, прийшли до угоди на підставі ст. 601 ЦК України про зустрічне виконання зобов'язань по укладеному між сторонами договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. (а.с. 24 том І).

Відповідно до пунктів 2.1 та 3.1 договору про зарахування вимог сторони визнали, що згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., укладеного між сторонами, постачальником було поставлено покупцю товар на загальну суму 18 889 989,07 грн. Станом на 01.01.2012р., покупець має перед постачальником заборгованість за поставлений товар в сумі 4 771 137,00 грн.

Як зазначено в п.4.1 договору про зарахування вимог згідно додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем по сплаті штрафу в сумі 1 888 998,90 грн.

Пунктом 5.1 вказаного договору визначено, що згідно додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем по сплаті штрафу в сумі 3 777 997,81 грн.

У п.6.1 договору визначено, що згідно додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. покупець за порушення своїх зобов'язань щодо оплати товару має заборгованість перед постачальником в сумі 3 777 997,81 грн.

В пунктах 7.1, 8.1 договору про зарахування вимог сторони обумовили, що з моменту підписання цього договору додаткова угода №8 від 25.10.2011р., якою передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору в розмірі 20% від загальної ціни договору розривається та втрачає юридичну силу і сторони не є зобов'язаними по сплаті штрафних санкцій згідно пунктів 5.1 та 6.1 цього договору. Зобов'язання сторін за п.3.1 та 4.1 цього договору припиняються на суму 1 888 998,90 грн. шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги.

Згідно з п.9.1 договору про зарахування, після підписання сторонами цього договору постачальний є кредитором, а покупець боржником за поставлений товар в сумі 2 882 138,10 грн.

Відповідно до п.10.2 та 10.5 договору про зарахування вимог цей договір після його підписання сторонами та скріплення печатками стає невід'ємною частиною договору №11/08 від 22.08.2011р. та має силу додаткової угоди до нього. Він набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

При прийнятті постанови колегія суддів виходила з наступного.

Щодо вимоги про спонукання ТзОВ ПКФ «Коно» виконати свої обов'язки за договором від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р. в натурі, зобов'язавши зарахувати зустрічну однорідну вимогу на суму 1 888 998,90 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду з даною вимогою, позивач фактично просить суд примусити відповідача виконати обов'язок, який був покладений на нього умовами договору про зарахування зустрічних вимог.

Примусове виконання обов'язку в натурі застосовується в зобов'язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов'язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов'язку чи уникає його.

Положеннями статті 20 ГПК України та ст.. 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання. Примусове виконання обов'язку, як спосіб захисту цивільного права , передбачене лише в натурі (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо)

Правові підстави звернення з позовом про виконання зобов'язання в натурі викладені у статті 622 ЦК України. Проте, позивач в позовній заяві, чомусь, не покликається на вказану статтю кодексу.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У своїй позовній заяві просить суд здійснити захист свого порушеного права шляхом спонукання відповідача виконати свої обов'язки за договором про зарахування зустрічних вимог по договору поставки в натурі, зобов'язавши зарахувати зустрічну однорідну вимогу.

Згідно з ч. 1 ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, п.1 - припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. В силу ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 601 ЦК України передбачено припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до ч.1 статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, в ч.2 вказаної статті зазначено, що не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Таким чином, враховуючи викладені норми права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимога позивача про спонукання ТзОВ ПКФ «Коно» виконати свої обов'язки за договором від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р. в натурі, зобов'язавши зарахувати зустрічну однорідну вимогу на суму 1 888 998,90 грн., не відповідає чинному законодавству та умовам самого договору.

Щодо вимоги про встановлення факту припинення з 25.01.2012р. правовідносин між сторонами в частині нарахування штрафних санкцій відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011р. до договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р., якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару на оплати його вартості, то колегія зазначає.

Звертаючись з такою вимогою, позивач просить встановити певний юридичний факт, а саме, припинення прав та обов'язків відповідача, які виникли в силу договору про зарахування зустрічних вимог по договору поставки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що встановлення факту не входить до повноважень господарських судів, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин. Вимоги про встановлення певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки така вимога є нічим іншим як встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення певного факту можливе лише при розгляді спорів про право цивільне.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що дана вимога не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права, відтак, у її задоволенні слід відмовити.

Щодо вимоги про визнання незаконними та припинити як такі, що порушують право, дії ТзОВ ПКФ «Коно» в частині нарахування та стягнення з ВКП «Явір-Інвест» боргу в сумі 1 661 137,66 грн. за договором поставки № 08/11 від 22.08.2011р. та штрафних санкцій в сумі 3 777 997,82 грн. відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011р. до договору поставки № 08/11 від 22.08.2011р., якою передбачена двостороння відповідальність в розмірі 20% від ціни договору за порушення строків поставки товару та оплатити його вартість, то колегія суддів зазначає наступне.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру з метою поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право

Позовні вимоги визнання незаконними та припинення дій відповідача як таких, що порушують право позивача, в частині нарахування та стягнення за договором поставки штрафних санкцій ані договором про зарахування, ані чинним законодавством не передбачено.

Як зазначалося вище, способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України, зокрема, одним із яких є визнання права (або його відсутність).

Як зазначалося вище, правовідносини позивача та відповідача за договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. розглядалися та оцінювалися господарськими судами у справі №19/5025/918/12, предметом якої було стягнення заборгованості за договором поставки № 08/11 від 22.08.2011р. та штрафних санкцій за неналежне виконання умов даного договору відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011р., яким надана була відповідна правова оцінка.

Відтак, ТзОВ ПКФ «Коно» звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором поставки та додатками до нього реалізувало своє право, яке надане Конституцією України, а реалізація даного права не може свідчити про порушення прав інших осіб. При цьому, ВКП "Явір-Інвест", не позбавлений був права та можливості спростовувати та заперечувати вимоги ТзОВ ПКФ «Коно» в межах справи про стягнення з нього заборгованості за договором поставки та додатків до нього.

За результатами розгляду справи № 19/5025/918/12 було встановлено факт основної заборгованості за договором поставки ВКП "Явір-Інвест" перед ТзОВ ПКФ «Коно» в розмірі 1 661 137,66 грн., які суд стягнув з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТзОВ ПКФ «Коно» та річні в розмірі 104 885,03 грн. і 1 850 857,78 грн. штраф нараховані відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011р., а також в стягнув з ТзОВ ПКФ "Коно" на користь ВКП "Явір-Інвест" 2 000 000,00 грн. штрафу нарахованого відповідно до додаткової угоди № 8 від 25.10.2011р. (а.с. 34-49 том І).

Дане рішення набрало законної сили, на виконання якого було видано наказ.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що звертаючись з вищевказаною вимогою до суду, позивач фактично просить суд не враховувати рішення судів, які набрали законної сили.

Як зазначалося вище, способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України, зокрема, одним із яких є визнання права (або його відсутність).

Відповідно, якщо особа звернулася до суду за захистом своїх прав у спосіб, не передбачений чинним законодавством , у суду апеляційної інстанції є підстави для відмови їй у задоволенні даної вимоги.

Щодо вимоги про стягнення з ТзОВ «ПКФ «Коно» на користь ВКП «Явір-Інвест» надмірно сплачених коштів у сумі 227 861,90 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

За змістом положень п.9.1 та 9.2 договору про зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р. сторони обумовили, що після підписання ними цього договору ТзОВ «ПКФ «Коно» є кредитором, а ВКП «Явір-Інвест» боржником за поставлений товар в сумі 2 882 138,10 грн. Покупець зобов'язується погасити постачальнику наявну заборгованість в наступні строки та в наступних розмірах: до 10.02.2012р. - не менше ніж 1 082 138,10 грн.; до 10.03.2012р. - не менше ніж 950 000,00 грн.; до 10.04.2012р. - 850 000,00 грн.

Задовольняючи дану вимогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що після підписання договору про зарахування вимог позивачем було здійснено відповідачу три платежі на загальну суму 3 110 000,00 грн., а саме: 26.01.2012р. позивач сплатив 1 300 000,00 грн. із призначенням платежу "за склопластикові труби згідно рах. 729 від 16.12.2011р."; 05.03.2012р. позивач сплатив 960 000,00 грн. із призначенням платежу "за склопластикові труби згідно рах. 729 від 16.12.2011р."; 27.03.2012р. позивач сплатив 850 000,00 грн. із призначенням платежу "за склопластикові труби згідно рах. 729 від 16.12.2011р." (а.с. 25-26 том І). Тобто, на думку місцевого господарського суду позивач переплатив відповідачу 227 861,90 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки дані квитанції саме на суму 3 110 000,00 грн. (а не на 2 882 138,10 грн.) були включені господарським судом Хмельницької області при розгляді справи № 19/5025/918/12 в рахунок часткової оплати покупцем за отриманий товар на загальну суму 17 228 851,43 грн. Решту отриманого товару відповідач не оплатив, утворивши борг в сумі 1 661 137,66 грн. (а.с. 38 том І).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що грошові кошти в сумі 227 861,90 грн. не є надмірно сплаченими, а є такими, що сплачені в рахунок оплати за отриманий товар, відтак вимога про їх повернення є безпідставною, відповідно до задоволення не підлягає.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд прийняв рішення з порушенням норм процесуального і матеріального права, тому це рішення слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.

Згідно ст. 49 ГПК України судовий збір покладається при відмові в позові - на позивача.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ТзОВ ПКФ "Коно", б/н від 27.05.2015р. задоволити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015р. у справі № 914/260/15 скасувати. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

3. Стягнути з ВКП "Явір-Інвест" (31312, Хмельницька обл., с. Велика Калинівка; ) на користь ТзОВ ПКФ "Коно" (80100, Львівська обл., м. Червоноград, вул. Паркова, 2/17; ) судового збору в розмірі 3 801,12 грн. за подання апеляційної скарги.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

5. Справу передати в господарський суд Львівської області.

головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.