КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2015 р. Справа№ 910/8435/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Калатай Н.Ф.

за участю представників:

Від позивача: представник не з'явився;

Від відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міської виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

на рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2015 року

у справі № 910/8435/15-г (Грєхова О.А.)

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального

страхування з тимчасової втрати працездатності в особі

Полтавської міської виконавчої дирекції Полтавського обласного

відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати

працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 7 608,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міської виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулося до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання виконати платіжні документи про перерахування коштів з поточних рахунків, належних Полтавській міській виконавчій дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності: меморіальні ордери від 02.02.2015, 03.02.2015 про перерахування коштів в сумі 1199,90 грн. з поточного рахунку № 4001; платіжні доручення від 29.01.2015, 05.02.2015 про перерахування коштів в сумі 1074075,95 грн. з поточного рахунку № 4003, платіжні доручення від 29.01.2015, 30.01.2015, 02.02.2015, 03.02.2015 про перерахування коштів в сумі 34818,39 грн. з поточного рахунку № 44004 та стягнення пені в розмірі 7608,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем були надані для виконання платіжні доручення, які відповідачем не були перераховані у встановлений законом строк, у зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти в сумі 1 110 094,24 грн. та виконати умови укладеного договору. Крім того, за прострочення перерахування коштів позивач заявив про стягнення з відповідача пеню в розмірі 7 608,85 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.06.2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити та розглядати справу за відсутності представника позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, крім підстав, зазначених у позовній заяві, посилається на те, що судом першої інстанції не враховані положення ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, апелянт стверджує про те, що він звернувся до суду до визнання відповідача неплатоспроможним і введення тимчасової адміністрації.

Представниками сторін не використано наданого їм законом права на участь їх представників у судовому засіданні. Причин неявки суду не повідомлено. Однак, матеріали справи містять докази належного їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується, зокрема, поштовими повідомленнями про вручення їм поштового відправлення.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (Банк) та Полтавською міською виконавчою дирекцією Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (клієнт) укладено Договір банківського рахунку № 99164, за умовами якого Банк відкриває клієнту рахункок № 4001, № 4002, № 4003, № 4004 у національній валюті для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та банк зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачено чинним законодавством України. Операції за рахунком здійснюються після отримання банком повідомлення про взяття рахунку на облік органом державної податкової служби.

Відповідно до п. 2.2.1 договору банківського рахунку № 99164 клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 2.3.3 договору банківського рахунку № 99164 банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

У п. 4.2 договору банківського рахунку № 99164 передбачено, що операції за розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційний час (до 17 год. 30 хв.), виконуються банком того ж дня. Операції за розрахунковими документами в іноземній валюті для здійснення термінових переказів виконуються згідно затверджених тарифів. Документи, отримані після операційного часу, відмічаються штампом "Вечірня" та "післяопераційний час" та проводяться банком до 12 год. 00 хв. наступного робочого дня.

Пунктом 4.3 банківського рахунку № 99164 узгоджено, що клієнт може подавати до банку розрахункові документи як в паперовій формі, так із використанням електронних розрахункових документів, відповідно до окремого укладеного договору.

Договір банківського рахунку укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1 договору).

Окрім цього, 24.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (Банк) та Полтавською міською виконавчою дирекцією Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (клієнт) укладено договір № 99164/КБ про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування „Клієнт-Банк".

Згідно із умовами додаткового договору від 13.02.2012 № 3 до договору банківського рахунку від 24.10.2011 № 99164 Відповідач зобов'язувався здійснювати щоденно договірне списання залишку коштів станом на 17 год. 30 хв. з поточного рахунку № 4001 шляхом оформлення меморіального ордеру.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.ч. 1,3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Встановлено, що позивачем були надані відповідачу розпорядження для здійснення платежів по рахунку 4001 меморіальні ордери: № 181496748 на суму 564,44 грн. 02.02.2015, № 181574456 від 03.02.2015 на суму 635,46 грн., вихідний залишок коштів по зазначеному рахунку на кінець дня 03.02.2015 складав 0,00 грн. Кошти в загальній сумі 1199,90 грн. повернуті на рахунок, як помилково списані.

Також, позивачем були передані відповідачу платіжні документи на перерахування з рахунків позивача коштів, зокрема:

- з рахунку № 4003 29.01.2015 платіжні доручення на загальну суму 1616982,71 грн. та 05.02.2015 платіжне доручення на загальну суму 26,93 грн.;

- з рахунку № 4004 29.01.2015 платіжні доручення на загальну суму 75811,68 грн., 30.01.2015 платіжні доручення на загальну суму 803,30 грн., 02.02.2015 платіжні доручення на суму 10460,99 грн. та 03.02.2015 платіжне доручення на суму 22745,99 грн.

Матеріали справи свідчать, що вказані вище платіжні документи були проведені відповідачем в день їх подання, проте частина коштів була повернута відповідачем, як помилково списані, а саме 06.02.2015 року повернулися: на рахунок № 4,02 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 29.01.2015, 26,93 грн. за платіжним дорученням від 05.02.2015 (всього 1074075,95 грн.); на рахунок № 4004 1008,11 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 29.01.2015, 603,30 грн. із списаних за платіжними дорученнями 30.01.2015, 10460,99 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 02.02.2015 та 22745,99 грн. із списаних за платіжними дорученнями від 03.02.2015 (всього 34818,39 грн.).

Таким чином, частина платіжних доручень позивача відповідачем виконана не була, на підставі чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судовою колегією встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року №83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими законодавчими актами під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452 від 23.02.2012.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України.

Отже, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За приписами ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється. зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів встановленого цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 29.01.2015 р. по 05.02.2015 р. позивачем були подані до відповідача платіжні доручення на перерахування грошових коштів з рахунку №4003 29.01.2015р. платіжні доручення на суму 1616982,71 грн., 05.02.2015р. платіжні доручення на суму 26,93 грн.; з рахунку №4004 29.01.2015р. платіжні доручення на суму 75811,68 грн., 30.01.2015 р. платіжні доручення на суму 803,30 грн., 02.02.2015р. платіжні доручення на суму 10460,99 грн., 03.02.2015р. платіжні доручення на суму 22745,99 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами склалися зобов'язальні відносини на підставі договору банківського рахунку, які носять майново-грошовий характер, а відтак в даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року по справі №910/9232/14 та постановах Вищого господарського суду України від 16 вересня 2014 року по справі № 910/7157/14, від 02 грудня 2014 року по справі №910/10423/14, від 23 грудня 2014 року по справі №910/9228/14, від 29 квітня 2015 року по справі №910/5560/14.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховані положення ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з огляду на наступне.

За приписами п. 1 ч. 6 ст. 36 Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Тобто, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про зобов'язання виконати платіжні документи про перерахування коштів з поточних рахунків, належних позивачу задоволенню не підлягають.

Також, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міської виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення пені в розмірі 7 608,85 грн., як похідні вимоги від основного зобов'язання.

Згідно зі ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у позові відмовлено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міської виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2015 року у справі № № 910/8435/15-г - без змін.

3. Матеріали справи № 910/8435/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

Н.Ф. Калатай