РІШЕННЯ

"31" серпня 2015 р.Справа № 921/736/15-г/18
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

розглянув справу:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віконенко", вул. Б.Хмельницького, 8, с.Озерна, Зборівський район, Тернопільська область

до відповідача комунального підприємства "Фірма "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради, вул. Опільського, 6, м. Тернопіль

про cтягнення заборгованості в сумі 7 947,15 грн, з яких: 4 948,00 грн - основна заборгованість, 2 838,06 грн- інфляційні втрати та 161,09 грн - 3% річних

За участі представників сторін:

позивача: Дзюбан А.І., довіреність від 31.07.2015 р.;

відповідача: не прибув.

В судовому засіданні учаснику судового процесу роз'яснено процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 81-1 ГПК України. Технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи: товариство з обмеженою відповідальністю "Віконенко" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача комунального підприємства "Фірма "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради про cтягнення заборгованості в сумі 7 666,36 грн, з яких: 4 948,00 грн основна заборгованість, 2 546, 42 грн інфляційні втрати та 171, 94 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення своїх зобов'язань відповідачем допущено заборгованість по оплаті виконаних робіт - монтажу вхідних металевих дверей в кількості 8 шт. на об'єкті - багатоквартирному будинку, чим допущено заборгованість в сумі, що заявлена до стягнення, на яку нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 21.07.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 03.08.2015 р., який відкладався на 17.08.2015 р., 25.08.2015 р. та 31.08.2015 р.

17.08.2015 р. на адресу суду надійшла заява (вх. №18090 від 17.08.2015 р.) товариства з обмеженою відповідальністю "Віконенко" про збільшення розміру позовних вимог від 17.08.2015 р., згідно якої позивач відповідно до п. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України просить суд збільшити розмір позовних вимог та стягнути з комунального підприємства фірма "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Віконенко" заборгованість в сумі 7 947,15 грн, з яких: 4 948,00 грн - основна заборгованість, 2 838,06 грн - інфляційні втрати та 161,09 грн - 3% річних у зв'язку допущеними при подані позову помилками у розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

Суд, розглянувши заяву позивача (вх. № 18090 від 17.08.2015 р.) про збільшення розміру позовних вимог від 17.08.2015 р., задовольнив її як таку, що подана у відповідності до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а тому даний спір розглядається з врахуванням збільшених позовних вимог.

Присутній в судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд позов задоволити.

Відповідач відзиву на позов не подав, його повноважний представник в судові засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце слухання КП Фірма "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради було повідомлене належним чином, про що свідчать наявні у справі повідомлення про вручення поштового відправлення із датою вручення "23.07.2015 р." "06.08.2015 р."

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

У відповідності до статті 193 ГК України суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Із змістом зазначеної норми кореспондуються і приписи ст. 174 ГК України.

Як випливає з матеріалів справи, у вересні 2014 р. позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Віконенко" (підрядник) на замовлення відповідача - комунального підприємства "Фірми "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради (замовник) виконав будівельні роботи по монтажу вхідних металевих дверей: типу SL Stabilti (1шт.), типу SL (4 шт.), Джента (1 шт.), типу Berez (2 шт.), всього 8 штук на загальну суму 39 948 грн (в т.ч. ПДВ 6 658 грн), на об'єкті - багатоквартирному житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Шептицького, третя черга.

Із змісту вищенаведеного слідує, що між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору підряду, за яким у відповідності ст. 837 Цивільного кодексу України одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

23.09.2014 р. по факту виконання робіт між сторонами ТОВ "Віконенко" та КП Фірми "Тернопільбудінвестзамовник" підписано акт №112 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2014 р. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2014 р. на суму 39 948 грн. (в т.ч. ПДВ 6 658 грн). Вищезазначений акт підписаний відповідачем без жодних зауважень та претензій, що свідчить про виконання позивачем свої зобов'язань належним чином та в погоджені строки.

В свою чергу, відповідач як замовних підрядних робіт зобов'язаний прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до п.4. ст. 879 Цивільного кодексу України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Однак, в порушення своїх зобов'язань КП Фірма "Тернопільбудінвестзамовник" здійснило лише часткове погашення заборгованості за виконанні роботи, а саме:

- 18.08.2014 р. на підставі платіжного доручення №832 від 18.08.2014 р. перераховано на розрахунковий рахунок позивача 20 000 грн авансового платежу;

- 22.10.2014 р. на підставі платіжного доручення №1031 від 22.10.2014 р. перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 10 000 грн;

- 12.11.2014 р. на підставі платіжного доручення №1118 від 12.11.2014 р. перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 5 000 грн, всього на загальну суму 35 000 грн.

Враховуючи, що позивачем виконано будівельних робіт на суму 39 948 грн, а тому непогашеним залишається борг в сумі 4 948 грн.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином, всупереч вимог діючого законодавства, свої зобов'язання по оплаті вартості виконаних робіт по монтажу вхідних металевих дверей в кількості 8 шт. на об'єкті - багатоквартирному будинку, відповідач в повному обсязі не виконав, а тому, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості 4 948 грн обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого позивачем розрахунку за неналежне виконання зобов'язань відповідачу нараховано 2 838,06 грн інфляційних втрат та 161,09 грн 3% річних за період з 25.09.2014 р. по 10.07.2015 р.

Згідно п. 1.12. постанови Пленуму ВГСУ № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. встановлено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Так, згідно ч.3 п. 3.2 вищевказаної постанови № 14 від 17.12.2013 р. розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розглянувши та перевіривши представлений розрахунок інфляційних нарахувань в сумі 2 838,06 грн. суд прийшов до висновку, що дана вимога підлягає до задоволення як така, що підтверджена матеріалами справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не заперечена відповідачем.

Також, судом перевірено з допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга" представлений розрахунок 3% відсотків річних за період з 25.09.2014 р. по 10.07.2015 р. та визначено, що сума 3% річних складає 159,45 грн, яка і підлягає до задоволення. При цьому, в частині позовних вимог про стягнення 1,64 грн 3% річних, що нараховані та заявлені позивачем до стягнення слід відмовити.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У зв'язку з наведеним, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, не заперечені належними доказами відповідачем у справі, підлягають до задоволення частково в сумі 7 945,51 грн, з яких: 4 948,00 грн - основний борг; 2 838,06 грн - інфляційні втрати та 159,45 грн - 3% річних.

Судові витрати, в силу ст. 49 ГПК України, покладаються судом на сторони у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Фірма "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради ( вул. Опільського, 6, м. Тернопіль, код 14055223) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконенко" (вул. Б.Хмельницького, 8, с.Озерна, Зборівський район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 37345655) 7 945,51 грн, з яких:

-4 948,00 грн - основна заборгованість;

-2 838,06 грн - інфляційні втрати;

-159,45 грн - 3% річних та

-1 826,63 грн в повернення сплаченого судового збору.

3. В частині стягнення 3% річних в сумі 1,64 грн в позові відмовити.

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

Сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його підписання 02.09.2015 року через місцевий господарський суд.

Суддя Н.В. Охотницька