РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2015Справа №910/13068/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Система масових платежів України»

До Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

Про стягнення 960 345,00 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача Сергєєв П.О. - представник за довіреністю;

від відповідача Русскіна О.В. - представник за довіреністю.

У судовому засіданні 31.08.2015 у відповідності до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Система масових платежів України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення 960 345,00 грн. вартості втрачених терміналів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 (суддя Трофименко Т.Ю.) за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/13068/15, розгляд справи призначено на 17.06.2015.

В судовому засіданні 17.06.2015 було оголошено перерву до 13.07.2015.

У зв'язку з тривалим перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/13068/15, за результатами якого зазначена справа розподілена для розгляду судді Спичаку О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 справу № 910/13068/15 прийнято до провадження суддею Спичаком О.М., розгляд справи призначено на 24.07.2015.

В судовому засіданні 24.07.2015 судом оголошено перерву у розгляді справи до 31.08.2015.

В судовому засіданні 31.08.2015 представник позивача заявлену у позові вимогу підтримав, просив суд позов задовольнити. Вимога позивача мотивована тим, що на виконання умов укладеного з відповідачем агентського договору № 10-11/08 від 13.11.2008, позивачем було розміщено у приміщеннях філій та відділень відповідача термінали для приймання грошових коштів від фізичних та юридичних осіб, зокрема: 29 терміналів на території Луганської та Донецької області, а також 14 терміналів на території Автономної Республіки Крим. Внаслідок того, що необхідність знаходження належних позивачу терміналів у відділеннях та філіях відповідача на зазначених територіях - відпала, позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання доступу до приміщень для забезпечення можливостей їх повернення. А оскільки відповідач не повернув термінали самостійно, умисно ухиляється від виконання свого обов'язку перед позивачем щодо надання доступу до своїх філій та приміщень на зазначених територіях, позивач вважає, що вказані термінали втрачені з вини відповідача, внаслідок чого у відповідача на підставі п. 3.2.4 агентського договору № 10-11/08 від 13.11.2008 (в редакції додаткової угоди від 16.06.2014) та ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України існує обов'язок по відшкодуванню позивачу вартості втрачених терміналів в сумі 960 345,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 31.08.2015 проти заявленого позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити. У письмовому відзиві на позов в обгрунтування заперечень посилався на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». В свою чергу, приписами пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2008 між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» (правонаступником якого є відповідач - ПАТ «Дельта Банк»), як довірителем, та позивачем - ТОВ «Система масових платежів України», як агентом, укладено Агентський договір № 10-11/08, за умовами якого довіритель доручає, а агент від імені та в інтересах, під контролем та на користь довірителя зобов'язується здійснювати приймання на користь довірителя грошових коштів від фізичних осіб (надалі - платники) в порядку та на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1).

Умовами Агентського договору № 10-11/08 від 10.11.2008 сторони узгодили, що агент може здійснювати приймання грошових коштів від платників на користь третіх осіб через термінали для приймання платежів (далі - термінал), які встановлені у філіях та відділеннях довірителя згідно даного договору (п. 1.4), довіритель надає агенту послуги по інкасації терміналів, встановлених в філіях або відділеннях довірителя згідно даного договору (п. 1.5), свої зобов'язання, визначені у пункті 1.1 даного договору, агент здійснює шляхом приймання готівкових коштів з використанням пластикових карток через термінали для приймання платежів (п. 2.1).

Пунктом 2.3 Агентського договору № 10-11/08 від 10.11.2008 визначено, що термінали встановлюються в філіях або відділеннях довірителя за адресами, в кількості та у строки, узгоджені сторонами в додатку № 2 до договору.

Відповідно до пункту 2.6 Агентського договору № 10-11/08 від 10.11.2008, після доставки терміналу в місця їх розміщення, сторони підписують акт приймання - передачі термінала.

Відповідно до Актів приймання - передавання майна, які підписані представниками агента та довірителя і посвідчені печатками обох сторін, а саме: від 01.07.2009, від 10.01.2011, від 01.09.2011, від 05.12.2014, від 19.01.2012, від 03.04.2012, від 26.07.2012, від 10.08.2012, від 30.08.2013, від 02.01.2013, від 12.03.2013, від 11.07.2013, від 02.08.2013, від 31.10.2013, агентом було передано, а банком прийнято платіжні термінали загалом у кількості 304 одиниці з зазначенням місце розташування кожного, зокрема і у Луганській, Донецькій областях та Автономній Республіці Крим.

16.06.2014 між позивачем, як агентом, та АО «Дельта Банк», як довірителем, укладено додаткову угоду до Агентського договору № 10-11/08 від 10.11.2008, за умовами якої:

- договір доповнено пунктом 2.9 наступного змісту: сторони домовились зафіксувати оціночну вартість термінала згідно звіту про оціночну вартість обладнання від 16.06.2014, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Юкрейніан Апрейзел»;

- договір доповнено пунктом 3.2.4 наступного змісту: у разі втрати термінала (крадіжка, повне знищення), вимагати від довірителя компенсацію в розмірі оціночної вартості термінала згідно п.п. 2.9 договору за вирахуванням амортизації термінала згідно з п. 2.9 договору за вирахуванням амортизації термінала , яка вираховується лінійним (пропорційним) способом згідно наведеної формули.

Так, позивач зазначає, що на даний час на території Луганської та Донецької областей у філіях та відділеннях відповідача знаходяться 29 терміналів, загальною вартістю 667 018,80 грн., а на території Автономної Республіки Крим - 14 терміналів вартістю 293 326,20 грн., які передані згідно вищенаведених актів, проте ні філії ні відділення відповідача на вказаних територіях не працюють, послуги по прийманню на користь довірителя грошових коштів від платників через термінали не надаються, у зв?язку з чим позивач звернувся до відповідача з листом № 85 від 02.12.2014, в якому з посиланням на ст.ст. 1212, 1213Цивільного кодексу України просив надати можливість його представникам вивезти термінали з приміщень відділень банку, розташованих у Луганській, Донецькій областях та Автономній Республіці Крим. Крім того, позивач вказував на те, що у випадку незадоволення його вимоги, він буде змушений звернутися до суду з позовом про відшкодування вартості терміналів.

На думку позивача, оскільки відповідач не повернув термінали самостійно, умисно ухиляється від виконання свого обов'язку перед позивачем щодо надання доступу до своїх філій та приміщень на зазначених територіях, позивач вважає, що вказані термінали втрачені з вини відповідача, внаслідок чого у відповідача на підставі п. 3.2.4 агентського договору № 10-11/08 від 13.11.2008 (в редакції додаткової угоди від 16.06.2014) та ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України існує обов'язок по відшкодуванню позивачу вартості втрачених терміналів в сумі 960 345,00 грн.

На підтвердження суми вартості втрачених терміналів в розмірі 960 345,00 грн. позивачем надано Звіт про незалежну оцінку основних засобів - 234 терміналів самообслуговування Smart Terminal загальною залишковою вартістю 2 278 772,10 грн. та 74 терміналів самообслуговування АРТ-41SMPU-1 загальною залишковою вартістю 1 548 450,00 грн. обліковуються на балансі та є власністю ТОВ «Система масових платежів України», який виконано суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Юкрейніан Апрейзел» (сертифікат суб?єкта оціночної діяльності № 16207/14 від 28.03.2014).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (частина 1). Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина 2).

Згідно статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з статтею 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч. 1). У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ч. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене вище, судом встановлено, що на виконання умов укладеного з відповідачем Агентського договору № 10-11/08 від 13.11.2008, позивачем було розміщено у приміщеннях філій та відділень відповідача термінали для приймання грошових коштів від фізичних та юридичних осіб, зокрема: 29 терміналів на території Луганської та Донецької області, а також 14 терміналів на території Автономної Республіки Крим, що підтверджується Актами приймання - передавання майна, які підписані представниками агента та довірителя і посвідчені печатками обох сторін.

Таким чином, наведені термінали були розміщені у відділеннях та філіях позивача на території у Луганської, Донецької областей у кількості 29 штук та Автономної Республіки Крим - у кількості 14 штук на належній правовій підставі, а саме на підставі цивільного правочину - Агентського договору № 10-11/08 від 13.11.2008. Також, наведений Агентський договір № 10-11/08 від 13.11.2008 не містить умов, згідно яких встановлені позивачем на території відділень і філій відповідача термінали набуваються саме відповідачем у користування, адже за умовами наведеного договору відповідач надав лише позивачу дозвіл на їх розміщення та підключення до електромережі (п. 2.3, п. 2.4), проте обслуговування відповідних терміналів, в т.ч. приймання платежів та інкасація - є обов?язком саме позивача (п. 2.7, п.п. 3.1.1).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не набувалось безпідставно (без належної правової підстави) майно, належне позивачу, а саме: 29 терміналів на території Луганської та Донецької області, а також 14 терміналів на території Автономної Республіки Крим, вартістю 960 345,00 грн. Доказів протилежного суду станом на момент вирішення спору не надано.

Крім того, суд враховує і те, що пунктом 3.2.4 Агентського договору № 10-11/08 від 10.11.2008 (в редакції додаткової угоди від 16.06.2014) чітко визначено, що позивач має право вимагати від довірителя компенсацію в розмірі оціночної вартості термінала у разі втрати термінала (крадіжка, повне знищення). Проте, станом на момент вирішення спору суду не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України що саме з вини відповідача втрачено (шляхом крадіжки, повного знищення) термінали на території у Луганської, Донецької областей у кількості 29 штук та Автономної Республіки Крим - у кількості 14 штук. Крім того, матеріали справи не містять і доказів втрати терміналів позивачем, тобто доказів фізичної неможливості здійснити дії по поверненню позивачем належного йому майна саме з вини відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обумовлені ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України підстави відшкодування позивачу за рахунок відповідача 960 345,00 грн. вартості терміналі - під час розгляду справи судом не встановлені, позивачем не надано доказів в підтвердження існування таких обставин, у зв?язку з чим у суду відсутні законні підстави для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 р. у справі № 910/1913/14.

Також, судом встановлено наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

В свою чергу, приписами пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 2 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

Позивач вказував, що заявлена ним до стягнення вартість терміналів відноситься до витрат банку, пов?язаний із забезпеченням його господарської діяльності, а тому обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не розповсюджуються на вимогу позивача про стягнення 960 345,00 грн. вартості втрачених терміналів.

Проте з вказаним твердженням позивача суд не погоджується та вважає його безпідставним з огляду на те, що взагалі не встановлено обставин набуття відповідачем без належної правової підстави належних позивачу терміналів на території у Луганської, Донецької областей у кількості 29 штук та Автономної Республіки Крим - у кількості 14 штук, і відповідно, відсутність обумовлених законом підстав для відшкодування відповідачем позивачу вартості терміналів в сумі 960 345,00 грн., у зв?язку з чим підстави для застосування до правовідносин сторін у даному спорі приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - у суду відсутні.

Отже, з огляду на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Система масових платежів України» не є законними та обгрунтованими, не були доведені належними та допустимим доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання рішення - 07.09.2015.

Суддя О.М.Спичак