РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015Справа №910/15668/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційно-фінансова компанія "Євроінвестбуд"

до Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" Кадирова В.В.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічна акціонерна товариство "Златобанк"

про визнання кредитного договору недійсним

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: Островська В.В. за дов.

Від відповідача: Русскіна О.В. за дов.

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору № 27/08/KL від 06.08.2008 з усіма додатковими договорами, які є його частинами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що загальними зборами учасників товариства позивача не було схвалено укладання додаткових договорів до кредитного договору та не було прийнято рішення про надання повноважень директору щодо їх підписання, сума яких перевищує 100000 грн. та складає 36 843 132,28 грн.

Ухвалою суду від 19.06.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.07.2015.

13.07.15 р. через канцелярію суду представником позивача подано документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про оголошення перерви.

У судове засідання 14.07.2015 представник позивача не з'явився, докази неможливості явки не надав.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому щодо задоволення позовних вимог заперечує та викладає власні міркування в обґрунтування вказаної правової позиції.

Ухвалою суду від 14.07.2015 розгляд справи відкладено на 18.08.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 18.08.2015 представником позивача подано клопотання про витребування у відповідача документів, в задоволенні якого судом відмовлено через невідповідність клопотання ст. 38 ГПК України.

Ухвалою суду від 18.08.2015 за клопотанням позивача було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Златобанк" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52, ), розгляд справи відкладено на 01.09.2015.

01.09.2015 через канцелярію суду позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/17666/15 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 18.07.2015, у задоволенні якого судом відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

01.09.2015 представником позивача також подано клопотання про витребування доказів у відповідача, яке судом відхилене, оскільки заявником всупереч ст.38 ГПК України не обґрунтовано підстав неможливості отримання та надання суду вказаних у переліку документів.

У судовому засіданні 01.09.2015 оголошувалась перерва до 03.09.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

03.09.2015 через канцелярію суду позивач подав заяву про зміну підстав позову, в якій просить визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір № 27/08/KL від 06.08.2008 та додаткові договори від 31.07.2012, 27.12.2012, 30.01.2013, 28.11.2013, 30.12.2013, 11.02.2014, 04.03.2014, 30.04.2014, 11.06.2014, 31.07.2014, з тих підстав, що банк з порушення вимог чинного законодавства самостійно вчинив правочин - вніс зміни до договору шляхом укладення додаткових договорів, оскільки спірний договір не був підписаний посадовими особами ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд». Позивач вказує, що візуально підпис посадової особи на договорах не співпадає з підписами на документах, які були підписані в періоди укладення кредитного договору № 27/08/KL та додаткових договорів до нього, що на його думку свідчить про їх підписання не уповноваженою особою та в розумінні ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання правочинів недійсними з моменту їх укладення. Заява прийнята судом до розгляду.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві на позовну заяву вказує, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги до позивача від ПАТ «Златобанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 18.07.2012, щодо доводів позивача про відсутність погодження та схвалення спірних правочинів відповідач надає копії протоколів загальних зборів ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд», та зазначає що договір відповідає волевиявленню сторін та вимогам закону, у задоволенні позову просить відмовити.

03.09.2015 у засіданні суду представник відповідача подав додаткові пояснення до відзиву.

Представник відповідача заявив клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи з переліком визначених питань. Клопотання судом відхилене у зв'язку з безпідставністю, оскільки згідно п. 2 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012р., судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Третя особа письмових пояснень на позов не надала.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

06.08.2008 між позивачем - ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» (позичальник) та ВАТ «Златобанк» (банк) був укладений кредитний договір 27/08/KL, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поновлення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 3 800 000 доларів США, на строк з 08.08.2008 по 05.08.2009 та визначено, що за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 17 процентів річних.

18.07.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Златобанк» був укладений договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстровано в реєстрі за № 9492, відповідно до якого ПАТ «Златобанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників по кредитних договорах, у т.ч. до ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» по кредитному договору № 27/08/KL від 06.08.2008.

31.07.2012 додатковим договором до кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, сторони домовились змінити доларову валюту кредиту за договором з відповідним переведенням валюти заборгованості з повернення кредиту за договором, розмір якої станом на дату укладення цього додаткового договору складає 4 014 400 доларів США, з доларів США га гривні та встановлення кредиту в розмірі 32 087 099,20 грн. та відповідно внесли зміни до п.1.1 кредитного договору, встановивши максимальний кредитний ліміт у розмірі 32 087 099,20 грн.

Додатковим договором від 27.12.2012, укладеним між позивачем та відповідачем, сторони виклали кредитний договір у новій редакції.

30.01.2013 сторони підписали додатковий договір, яким виклали підпункт 1.1.1 пункту 1.1 договору у новій редакції: «Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - транш, а у сукупності - транші на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 32 087 099,20 грн. зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі: за користування кредитом (траншем), наданих в доларах США - 12% процентів річних, за користування кредитом (траншем), наданим у гривні - 17,5% процентів річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 01 грудня 2017 року.

Додатковим договором від 28.11.2013 збільшено кредитний ліміт до 36 843 132,28 грн.

30.12.2013 додатковим договором сторони внесли зміни до п.1.1.1 кредитного договору, встановлюючи, що починаючи з 01.12.2013 за користування кредитом підлягає сплаті, наданим у доларах США - 0,01% процентів річних, починаючи з 01 грудня 2013 за користування кредитом, наданим у гривні - 0,01% процентів річних, а також внесені зміни до пп.1.3, 2,6, 2.7 договору.

Додатковими договорами від 11.02.2014, 04.03.2014, 30.04.2014, 11.06.2014, 31.07.2014 сторони вносили зміни до кредитного договору в частині розміру та порядку сплати комісії за обслуговування кредиту по договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсними з моменту укладення кредитного договору № 27/08/KL від 06.08.2008 та додаткових договорів від 31.07.2012, 27.12.2012, 30.01.2013, 28.11.2013, 30.12.2013, 11.02.2014, 04.03.2014, 30.04.2014, 11.06.2014, 31.07.2014, 31.07.2014 позивач вказує, що банк з порушення вимог чинного законодавства вчинив удаваний правочин - вніс зміни до договору шляхом укладення додаткових договорів, оскільки спірні договори не були підписані посадовими особами ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд»; підпис посадової особи на спірних договорах, на його думку, візуально не співпадає з підписами на документах, які були підписані в періоди укладення кредитного договору № 27/08/KL та додаткових договорів до нього, що свідчить про їх підписання не уповноваженою особою та недійсність правочинів відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Крім того, у позовній заяві позивач посилається на ч.1 ст. 227 ЦК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Як вказувалось вище, обґрунтовуючи поданий позов, позивач посилається на порушення під час укладення спірного правочину приписів чинного законодавства України, зокрема, на думку заявника, спірний правочин не був підписаний уповноваженими особами ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд».

Згідно вимог статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення його права відповідачем та надати відповідні докази.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем ні до позовної заяви, ні до заяви про зміну підстав позову, ні в ході розгляду справи, не подану доказів в підтвердження своїх доводів, крім копій кредитного договору та додаткових договорів до нього.

Таким чином, позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили, що спірні договори суперечать вимогам чинного законодавства, підписані не уповноваженими особами ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» та не довів обґрунтованості своїх доводів.

Відповідно до ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 1 ст.92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч.3 ст.92 вказаного Кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ст.97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У ст.58 Закону України "Про господарські товариства", ст.145 Цивільного кодексу України зазначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Статтями 41 та 59 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що до компетенції загальних зборів належить: визначення основних напрямів діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу; обрання і відкликання членів наглядової ради; утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства; затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) з урахуванням вимог, передбачених цим та іншими законами, визначення порядку покриття збитків; створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства; затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства; вирішення питання про придбання акціонерним товариством акцій, що випускаються ним; визначення умов оплати праці посадових осіб акціонерного товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв; затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства; прийняття рішення про припинення діяльності товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу; прийняття рішення про обрання уповноваженої особи акціонерів для представлення інтересів акціонерів у випадках, передбачених законом; встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів; вирішення питання про придбання товариством частки учасника;виключення учасника з товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів. Статутом товариства до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені й інші питання.

За змістом положень ч.1 ст.62 Закону України "Про господарські товариства", ч.2 ст.145 Цивільного кодексу України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Як встановлено судом, укладений між позивачем та третьою особою договір № 27/08/KL від 06.08.2008 скріплено печатками обох контрагентів та підписано зі сторони банку начальником управління корпоративного бізнесу Цимбаловою О.В., що діє на підставі нотаріальної довіреності від 04.07.2008. та зі сторони позичальника - Генеральним директором Барсетян П.А.

Додатковий договір від 13.07.2012 підписаний зі сторони ПАТ «Дельта Банк» виконуючим обов'язки Голови Ради Директорів Масютою В.О., що діяв на підставі наказу № 411-к від 16.07.2012 та Статуту, зі сторони позичальника - В.о. генерального директора ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» Ковальовим О.В., який діяв на підставі Статуту та нотаріально посвідченої довіреності від 23.04.2012.

Додаткові договори від 27.12.2012 та від 30.01.2012 підписані зі сторони ПАТ «Дельта Банк» Заступником Голови Ради Директорів Козаченком С.О., що діяв на підставі довіреності від 06.09.2012, зі сторони позичальника - директором ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» Демчуком Ю.М., який діяв на підставі Статуту.

Додаткові договори від 30.12.2013 та від 04.03.2014 підписані зі сторони ПАТ «Дельта Банк» Заступником Голови Ради Директорів Козаченком С.О., що діяв на підставі довіреності від 22.01.2013, зі сторони позичальника - директором ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» Лагутою А.І., який діяв на підставі Статуту.

Додаткові договори від 30.04.2014, 11.06.2014, 31.07.2014 підписані зі сторони ПАТ «Дельта Банк» Директором Департаменту продажів корпоративного бізнесу Щокіним В.В. та Заступником Голови Ради Директорів Кінберг С.В., які діяли на підставі довіреності від 22.04.2014, зі сторони позичальника - директором ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» Лагутою А.І., який діяв на підставі Статуту.

Відповідачем до відзиву надані копії протоколів загальних зборів учасників ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» № 01/24.12 від 24.12.2012, № 01/17.01 від 17.01.2013, № 02/18.03 від 18.03.2013, № 02/06.06 від 06.06.2013, № 01/27.11 від 27.11.2013, № 01/28.10 від 28.10.2013, №01/12.12 від 12.12.2013, № 01/08.04 від 08.04.2014, № 01/24.04 від 24.04.2014, з яких вбачається, що вищим органом управління позивача - Загальними зборами учасників розглядались питання укладення та зміни оспорюваного кредитного договору та додаткових договорів до нього та питання надання керівнику товариства повноважень щодо укладення та підписання договорів із АТ "Дельта Банк".

Доводи позивача про підписання спірних правочинів не уповноваженою особою є лише суб'єктивним припущенням та не доведені належними засобами доказування.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог.

При цьому, суд відзначає, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а у доведеності їх переконливості, що позивачем здійснено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

У відповідності з п.п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем фактично було здійснено дії, що направлені на схвалення правочину та визнання його як належної підстави у розмінні ст.11 Цивільного кодексу України для виникнення між Товариством з обмеженою відповідальністю інвестиційно-фінансова компанія "Євроінвестбуд" та Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" взаємних прав та обов'язків.

Зокрема, наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами № 481 від 08.08.2008, № 462 від 08.08.2008, № 17827 від 30.11.2009 та банківськими виписками про рух коштів по рахунку позичальника за період з 31.07.2012 по 01.09.2015 підтверджується фактично часткова оплата-повернення кредитних коштів, часткове погашення тіла кредиту по договору № 27/08/KL від 06.08.2008, та вчинення позивачем дій по спірному договору, направлених на наступне схвалення оспорюваного правочину.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог для визнання недійсними з моменту укладення кредитного договору № 27/08/KL від 06.08.2008 та додаткових договорів від 31.07.2012, 27.12.2012, 30.01.2013, 28.11.2013, 30.12.2013, 11.02.2014, 04.03.2014, 30.04.2014, 11.06.2014, 31.07.2014 на підставі заявлених позивачем доводів, в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32,33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя О.М.Ярмак

Повне рішення складено 08.09.2015