КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2015 р. Справа№ 925/832/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: Кость О.Г - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Шляпін О.Ю. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2015 року

у справі № 925/832/15 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго" публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод"

про стягнення 129953,97 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго" публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" про стягнення 129953,97 грн., з яких: 82369,88 грн. інфляційних втрат, 36812,90 грн. пені, 10771,19 грн. 3% річних, нарахованих за прострочення виконання грошових зобов'язань з оплати коштів за поставлений природний газ відповідно до Договору № 13/3993 - ТЕ - 36 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 року.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.07.2015 року у справі № 925/832/15 (суддя Пащенко А.Д.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення щодо відмови у стягненні пені у розмірі 36812,90 грн., 3% річних у розмірі 10771,19 грн., збитків внаслідок інфляції у розмірі 82369,88 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити вказані вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що нарахування пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, які здійснювалися Позивачем нараховувалися не тільки на суму, яка передбачена на погашення різниці в тарифах (складає 423000,00 грн. із загальної суми поставленого газу у розмірі 1104278,79 грн.), а і на суму яка не підпадала під договір про організацію взаєморозрахунків і дану обставину суд першої проігнорував, а тому нараховані суми, які є предметом спору є обґрунтованими і такими, що здійсненні у відповідності до норм чинного законодавства України та умов договору купівлі- продажу газу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Куксов В.В., Пономаренко Є.Ю. апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.08.2015 року.

У зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Яковлєв М.Л., Пономаренко Є.Ю.

Відповідач, згідно з поданим до суду 27.07.2015 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить апеляційний суд залишити рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2015 року у справі №925/832/15 без змін, а скаргу без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

30.09.2013 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець за договором) та Державним підприємством "Теплокомуненерго" публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машзавод" (Покупець за договором) укладено договір купівлі - продажу природного газу № 13/3993-ТЕ-36, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо - комерційної діяльності).

Згідно пункту 2.1 Договору Продавець передає Покупцеві з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 1908 тис. куб. м. відповідно до графіка, вказаного в цьому пункті Договору.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу.

В пункті 7.2 Договору сторони визначили, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

На виконання Договору протягом жовтня - грудня 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 104 278 грн. 79 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 24.01.2014 на суму 242 905 грн. 05 коп. за жовтень, на суму 324 514 грн. 02 коп. за листопад, на суму 536 859 грн. 72 коп. за грудень 2013 року. Вказані акти підписані повноважними представниками сторін та скріплені їхніми печатками, їх засвідчені копії містяться в матеріалах справи.

Кошти в сумі 242905,05 грн. за жовтень 2013 року сплачені відповідачем декількома платежами із повною сплатою всієї суми 29.11.2013 року, кошти в сумі 324514,02 грн. за листопад сплачені відповідачем 26.12.2013 року, сума 536859,72 грн. за грудень 2013 року сплачена двома платежами: кошти в сумі 113859,72 грн. перераховані відповідачем 30.01.2014 року та сума 423000,00 грн. перерахована 28.10.2014 року відповідно до Договору № 605/30 від 03.10.2014 року про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік"), укладеного Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області, департаментом фінансів Черкаської ОДА, фінансовим управлінням Монастирищенської РДА, дочірнім підприємством "Теплокомуненерго" ПАТ "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України".

Оскільки відповідач сплатив кошти за отриманий природний газ із простроченням виконання грошового зобов'язання, позивач пред'явив даний позов про стягнення з відповідача інфляційних втрат, пені та трьох процентів річних, нарахованих окремо на кожну суму по кожному акту приймання-передачі природного газу за весь період прострочення сплати коштів.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів, трьох процентів річних та договірної пені, які нараховані у зв'язку із порушенням виконання грошових зобов'язань з оплати за поставлений по Договору № 13/3993-ТЕ-36 природний газ.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач виконав належним чином свої договірні зобов'язання з поставки відповідачу природного газу у період жовтня - грудня 2013 року на загальну суму 1104278,79 грн., проте в порушення п. 6.1 Договору відповідач не здійснив остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки, тому на підставі п. 7.2 Договору, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відповідач повинен сплатити пеню від суми простроченого грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення з 14.11.2013 року по 28.10.2014 року, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і три проценти річних від простроченої суми, що становить вказані вище грошові суми до стягнення.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони спірних правовідносин являються юридичними особами, суб'єктами господарювання у розумінні ст. 2, 55 Господарського кодексу України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 671 Цивільного кодексу України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Статтями 509, 510 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Приписами ст. 526 Цивільного кодексу України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Пунктом 24 статті 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" передбачено перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30 затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - Порядок).

Вказані Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору. В цьому пункті також визначено, хто є учасниками розрахунків.

Із матеріалів справи вбачається і позивачем не заперечено, що Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, департамент фінансів Черкаської ОДА, фінансове управління Монастирищенської РДА, дочірнє підприємство "Теплокомуненерго" ПАТ "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписали Договір № 605/30 від 03 жовтня 2014 року про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік"), далі - Договір про організацію взаєморозрахунків.

В пункті 1 цього Договору вказано, що предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 р. № 30.

Сторони за Договором про організацію взаєморозрахунків погодили перелік підприємств та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Вказана у Договорі № 605/30 сума 423000,00 грн. погашає заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, і ця сума перераховувалася в кінцевому результаті відповідачем на рахунок позивача для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2013 року згідно з договором від 30.09.2013 року № 13/3993-ТЕ-36.

За змістом підпункту 2 пункту 10 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Договір про організацію взаєморозрахунків набув чинності і державою було профінансовано погашення заборгованості в сумі 423000,00 грн., заборгованість по Договору № 13/3993-ТЕ-36 від 30.09.2013 була погашена 28.10.2014 року, тобто, в установлені в Договорі про організацію взаєморозрахунків порядок та строк.

Таким чином, за умовами Договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості та були змінені строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору № 13/3993-ТЕ-36 від 30.09.2013 року.

Вказане відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.03.2015 року № 3-23гс15, від 16.09.2014 року № 3-111гс14, від 23.09.2014 року № 3-119гс14.

З огляду на викладене та враховуючи, що строки виконання зобов'язання відповідачем дотримано, підстави для застосування положень пункту 7.2. Договору № 13/3993-ТЕ-36 від 30.09.2013 року та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відсутні, а отже й відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що матеріалами справи спростовуються та не відповідають вказаним висновкам Верховного суду України, що підписанням сторонами договору про організацію взаєморозрахунків були змінені строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу, тому не можна говорити про обмеження права позивача на нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доводів позивача про те, що вказані нарахування здійснювалися не тільки на суму 423000,00 грн., а і на суму, яка не підпадала під договір про організацію взаєморозрахунків, то вони спростовуються матеріалами справи та умовами вказаного договору про організацію взаєморозрахунків, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків на погашення заборгованості з різниці в тарифах для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2013 року згідно з договором від 30.09.2013 року № 13/3993-ТЕ-36. Вказана заборгованість з різниці в тарифах створилася не в листопаді чи грудні 2013 року, а за весь 2013 рік.

З огляду на викладене позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є необґрунтованими та такими, в задоволенні яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Черкаської області від 06.07.2015 року у справі № 925/832/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи 13.02.2014, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Черкаської області від 06.07.2015 року у справі № 925/832/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Черкаської області від 06.07.2015 року у справі № 925/832/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2015 року у справі № 925/832/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/832/15 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Пономаренко