ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.09.15р. Справа № 904/7011/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента.ЛТД", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у сумі 5 015, 89 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 20.08.2015 року, представник

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вента.ЛТД" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на свою користь суму основного боргу у розмірі 3 980,08 грн., пеню у розмірі 457,98 грн., штраф у розмірі 398,00 грн., 10% річних у розмірі 76,33 грн., втрати від інфляції на суму 103,48 грн., загалом на суму 5 015, 89 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору поставки товару № 680 від 15.05.2015 року щодо повної оплати поставленого позивачем відповідачу товару, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість та відповідно нараховані штрафні санкції, 10% річних та втрати від інфляції на загальну суму 5 015, 89 грн.

Відповідач не скористався наданим йому правом на участь представника у судовому засіданні, про день, час, та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до даних сайту "Укрпошта" надіслане судом відповідачу поштове повідомлення вручене 29.08.2015 року адресату особисто.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Відзиву на позов Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до суду не надав, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України).

Розгляд справи був відкладений з 20.08.2015 року на 02.09.2015 року.

У судовому засіданні 02.09.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вента.ЛТД" (постачальник) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір поставки товару № 680 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобовязується поставляти і передавати у власність покупця лікарські препарати та медичні товари, (далі товар), передбачені Договором, а покупець зобовязується приймати вищевказаний товар і вчасно оплачувати його на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 8.1. Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом дванадцяти місяців, а в частині виконання грошових зобовязань до повного завершення. У випадку відсутності повідомлення від сторін про намір розірвати Договір у період не менш, ніж за два тижні до закінчення терміну дії Договору, останній вважається пролонгованим на той же строк і на тих же умовах.

Асортимент, кількість і ціна товару, що поставляється, визначаються в специфікаціях чи накладних, що визначаються сторонами специфікаціями, чи складаються на кожну партію товару, що поставляється, і є невідємною частиною Договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 1.3.-.1.4. Договору вартість кожної партії товару є твердою і зміні не підлягає. Ціна на товар, переданий за Договором, визначається без урахування вартості тари і упаковки. Загальна ціна Договору визначається сумою всіх товарів, отриманих за накладними протягом всього терміну дії Договору, і орієнтовно складає 50 00,00 грн.

За умовами п.п. 3.1.-3.2. Договору поставка товару здійснюється транспортом постачальника та за рахунок постачальника, окремими партіями, після складання та узгодження заявки. Заявка узгоджується сторонами по телефону, факсу, або в іншій формі. Сторони використовують до Договору умови DDP (доставка товару в пункт, вказаний покупцем), згідно Міжнародних правил Інкотермс в редакції 2010 року, які застосовуються з врахуванням внутрішньодержавного характеру Договору.

Право власності, ризик випадкової загибелі чи псування товару, що поставляється, переходить від постачальника до покупця в момент фактичного одержання товару останнім (п. 3.3. Договору).

Пунктами п.п. 4.1.-4.2. Договору передбачено, що покупець здійснює оплату за поставлений товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі. Термін оплати покупцем кожного конкретного постачання постачальник вказує у відповідній накладній при цьому перебіг терміну оплати починається з першого дня відвантаження товару покупцю.

Розрахунок за поставлений товар вважається здійсненим покупцем після надходження в повному обсязі коштів на поточний рахунок постачальника (п. 4.3. Договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4 957,28 грн.

На підтвердження наведеного факту позивач надав до суду товарно-транспортні накладні, а саме:

- товарно-транспортну накладну № 1225171 від 19.05.2015 року на суму 977,22 грн.;

- товарно-транспортну накладну № 1230041 від 21.05.2015 року на суму 1 390,80 грн.;

- товарно-транспортну накладну № 1230042 від 21.05.2015 року на суму 2 589,26 грн.

Наведені накладні підписані з боку позивача та з боку відповідача, відповідно скріплені печатками підприємств.

Також, у кожній з наведених транспортних накладних вказаний строк оплати, відповідно - до 20.05.2015 року, до 22.05.2015 року, до 22.05.2015 року.

Хоча термін "до" можна тлумачити як не виключно до вказаної дати, однак як слідує з розрахунку позивач при вказівці строку оплати мав на увазі саме "включно" до відповідної дати.

Позивач зазначає, що відповідач лише частково оплатив поставлений позивачем товар у сумі 977,20 грн. за накладною № 1225171 від 19.05.2015 року на суму 977,22 грн., відповідно неоплаченим є товар на суму 3 980,08 грн. (977,22 грн. - 977,20 грн. = 0,02 грн. + 1 390,80 грн. + 2 589,26 грн.), що і причиною виникнення спору.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобовязань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Враховуючи умови Договору та товарно-транспортних накладних (п. 4.2. Договору, строк оплати, зазначений у накладних), а також факт того, що товар поставлений відповідачу за наведеними вище товарно-транспортними накладними, відповідно строк оплати поставленого позивачем відповідачу товару є таким, що настав.

Доказів оплати поставленого позивачем товару відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 3 980,08 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Згідно п. 5.1. Договору за несвоєчасну оплату поставленого товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню по кожній товарно-транспортній накладній окремо у загальній сумі 458,00 грн.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок пені та виявлені арифметичні помилки, тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково у сумі 457,98 грн.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 та постанова Вищого господарського суду України від 16.06.2012 у справі №06/5026/1052/2011).

За умовами п. 5.1. Договору якщо порушення строків оплати триває більш ніж 30 календарних днів, покупець додатково на вимогу постачальника оплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у сумі 398,00 грн.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок штрафу та встановлена його правильність, відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу підлягає задоволенню повністю у сумі 398,00 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що окрім пені, покупець, відповідно до ст. 625 ЦК України сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплачує десять відсотків річних з простроченої суми.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача на свою користь 10% річних по кожній товарно-транспортній накладній окремо у загальній сумі 76,33 грн.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок 10% річних та встановлена його правильність, відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача 10% річних підлягає задоволенню повністю у сумі 76,33 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача втрати від інфляції по кожній товарно-транспортній накладній окремо за період з травня по червень 2015 року у загальній сумі 87,56 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З наведених положень законодавства вбачається, що втрати від інфляції можуть бути нараховані починаючи з наступного місяця у якому мав бути здійснений платіж, тобто початком періоду є наступний місяць, за тим, що вказаний у розрахунку.

Суд зазначає, що втрати від інфляції за місяць не можуть бути нараховані у випадку існування прострочення, період якого не становить місяць у цілому (аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 01.04.2015 року у справі 917/1667/14).

З урахуванням наведених положень законодавства, втрати від інфляції можуть бути нараховані по кожній товарно-транспортній накладній окремо лише за червень 2015 року:

- на суму 0,02 грн., де втрати від інфляції становлять 0,00 грн.;

- на суму 1 390,80 грн., де втрати від інфляції становлять 5,56 грн.;

- на суму 10,36 грн., де втрати від інфляції становлять 15,92 грн.

За наведеного, вимога позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції підлягає задоволенню частково у сумі 15,92 грн.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача підлягає стягненню 4 928,31 грн. (основний борг у розмірі 3 980,08 грн., пеня у розмірі 457,98 грн., штраф у розмірі 398,00 грн., 10% річних у розмірі 76,33 грн., втрати від інфляції у розмірі 15,92 грн.).

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті. Невиконанням обовязку щодо оплати отриманого товару відповідач порушує права позивача, безпідставно не передаючи грошові кошти (вартість товару) у власність позивача.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 795,10 грн.

Керуючись ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (52207, Дніпропетровська область, м. Жовті води, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вента.ЛТД" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Селянський узвіз, 3а, ідентифікаційний код 49000) заборгованість у розмірі 3 980,08 грн., пеню у розмірі 457,98 грн., штраф у розмірі 398,00 грн., 10% річних у розмірі 76,33 грн., втрати від інфляції у розмірі 15,92 грн. та судовий збір у розмірі 1 795,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 03.09.2015 року.

Суддя О.М. Крижний