КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р. Справа№ 910/993/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Дорошенко О.С. - довіреність № 225-КР-2074 від 10.06.2015;

від відповідача 1: Хурсевич С.В. - довіреність б/н від 16.01.2015;

від відповідача 2: Тюпа Е.О. довірність б/н від 27.01.2015;

від прокуратури: Дергунов Д.С. - посвідчення № 004715 від 20.09.2012;

апеляційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015

у справі № 910/993/15-г (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до 1) Приватного підприємства "Сім-Альянс"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група"

про зобов'язання знести самовільно збудовані нежитлові приміщення,

У судовому засіданні 03.09.2015 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Сім-Альянс" (далі - відповідач 1) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" про внесення змін до договору (яке на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції було залучено до справи в якості іншого відповідача).

Позов мотивовано тим, що ринковий комплекс по АДРЕСА_1 зведений відповідачем без оформлення у встановленому порядку права користування земельною ділянкою, будівництво здійснювалось з порушенням діючих будівельних норм і правил, в зв'язку з чим, договір купівлі-продажу цього комплексу від 24.10.2014, укладений між відповідачем 1 і ТОВ "Київська транспортно-сервісна група" є нікчемним в силу закону, а тому обов'язок по знесенню самовільно збудованих приміщень має бути покладений на відповідача 1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 в позові було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора міста Києва та Київська міська рада звернулися до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, не встановив, що рішення Деснянського районного суду міста Києва (на підставі якого за відповідачем було визнано право власності на малий ринковий комплекс) скасовано. Тоді як земельна ділянка, на якій розташовані нежитлові будівлі, не була відведена КМР, а будівництво здійснювалося відповідачем 1 з порушенням будівельних норм.

Двома різними ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 апеляційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Київської міської ради прийняті та об'єднані в одне апеляційне провадження у наступному складі суду: головуючий суддя - Коротун О.М., судді - Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Розгляд справи неодноразово відкладався, справа слухалася різними складами суду.

Так, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015, у зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, змінено склад судової колегії: головуючий суддя - О.М. Коротун, судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М., яка прийняла справу до свого провадження та ухвалила дану постанову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 було залучено до участі у справі в якості іншого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" (далі - відповідач 2); розгляд справ відкладено на 03.09.2015.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач 2 надав відзив на апеляційні скарги, в якому просив рішення залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Представники позивача та прокурора у судовому засіданні 03.09.2015 підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати. При цьому, вимоги ухвали суду від 07.07.2015 щодо надання письмових пояснень по справі з урахуванням рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01.11.2012 № 2/2608/6901/12 не виконали, але представник прокуратури зазначив, що інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на спірне майно була отримана прокуратурою станом на 12.03.2015 і відповідний витяг був залучений до матеріалів справи.

Представники відповідачів у судовому засіданні 03.09.2015 заперечували проти доводів апеляційних скарг, зазначили, що вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційних скарг, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, заслухавши пояснення представників учасників апеляційного провадження, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.10.2014 між ПП "Сім-Альянс" (продавець) та ТОВ "Київська транспортно-сервісна група" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу малого ринкового комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №999 (далі - договір)..

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язався передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти майно, і сплатити за нього погоджену грошову суму.

У відповідності до п. 1.1.1. договору за цим договором відчужується малий ринковий комплекс, загальною площею 3228,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (три - літера "А"), опис об'єкта нерухомого майна:

Нежитлова будівля (літера "Б"), загальною площею 385,4 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "В"), загальною площею 150,2 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "Г"), загального площею 860,4 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "Д"), загальною площею 269,3 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "Е"), загальною площею 66,3 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "Ж"), загальною площею 187,6 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "К"), загальною площею 254,5 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "Л"), загальною площею 251,4 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "М"), загальною площею 206,5 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "Н"), загальною площею 170,4 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "П"), загальною площею 70,1 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "Р"), загальною площею 171,0 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "С"), загальною площею 50,1 кв.м.;

Нежитлова будівля (літера "Т"), загальною площею 135,1 кв.м.

Майно, яке відчужується, належить продавцю на праві власності на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14.04.2014 року по справі №754/4018/14-ц. Державну реєстрацію права власності на відчужуваний малий ринковий комплекс в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 23.10.2014 року Кравець О.В., державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управляння юстиції у місті Києві, номер запису про право власності: 7435315, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, індексний номер витягу: 28507326 (п. 1.1.2. договору).

Звертаючись з позовом до ПП "Сім-альянс" про зобов'язання знести самовільно збудовані нежитлові приміщення, прокурор обґрунтовував позовні вимоги тим, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14.04.2014р. було скасовано, земельна ділянка, на якій розташовані нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1, не була відведена в користування або власність Київською міською радою ПП "Сім-Альянс", в зв'язку з чим наполягав на тому, що договір купівлі-продажу є нікчемним, а будівництво нежитлових будівель є самочинним (на підтвердження чого прокурор посилався на результати перевірки інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прокурором та позивачем не доведені обставини того, що укладаючи спірний договір сторони діяли з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Тоді як ТОВ "Київська транспортно-сервісна група" є добросовісним набувачем спірного майна.

В цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Відповідно до інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна НЖ-2014 №7686 від 25.09.2014 року, а також згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.03.2015 нежитлова будівля (літ. Б) загальною площею 376,30 кв.м та нежитлова будівля (літ. В) загальною площею 51,70 кв.м по АДРЕСА_1, на праві власності зареєстровані за ПП "Сім-Альянс" на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2012 року, зареєстрованого КП "КМБТІ та РПВ на ОНМ" 28.11.2012р., в книзі 249п-253 за реєстровим №11406-П та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважають самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Згідно із ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що Рішенням Київської міської ради XI сесії VI скликання №460/9517 від 22.05.2013 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП "Сім-Альянс" на АДРЕСА_1 (літера Б, В) у Подільському районі м. Києва орієнтованою площею 0,59 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) в короткострокову оренду на 5 років для розміщення малого ринкового комплексу згідно з планом-схемою.

Згідно реєстру земельних ділянок земельна ділянка АДРЕСА_1 код ділянки НОМЕР_1 знаходиться на стадії розробки оформлення прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" орган державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, повернених декларацій та відмов у видачі таких дозволів і сертифікатів, який формується на підставі інформації, поданої органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10.12.2014 було скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.04.2014 року по справі № 2/754/2967/14 в частині задоволення зустрічних позовних вимог ПП "Сім-Альянс" до ОСОБА_8 щодо визнання права власності на малий ринковий комплекс, загальною площею 3228,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Разом з цим, факт відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності саме на малий ринковий комплекс (тоді як право власності відповідача 2 на нежитлові будівлі (літ. Б, літ В) загальною площею 376,30 кв.м та 51,70 кв.м по АДРЕСА_1 виникло на підставі чинного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2012) не спростовує правильність рішення місцевого господарського суду у даній справі, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 по справі № 910/23213/14 за позовом заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ПП "Сім-Альянс" та ТОВ "Київська транспортно-сервісна група" про визнання права власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (яке набрало законної сили у встановленому порядку) було відмовлено в задоволенні позову повністю.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, пунктом 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Враховуючи викладене, факти, встановлені у справі № 910/23213/14 Господарського суду міста Києва мають преюдиціальне значення та приймаються судом апеляційної інстанції, як такі, що не підлягають доведенню, враховуючи, що в даній справі беруть участь ті ж самі сторони.

Так, у рішенні від 23.12.2014 по справі № 910/23213/14 судом було встановлено відсутність порушення прав КМР та інтересів держави будівництвом відповідачем 1 спірного об'єкту нерухомості.

В свою чергу, в матеріалах справи наявна декларація ПП "Сім-альянс" про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована в державній архітектурно-будівельній інспекції України Управлінні дозвільних процедур відділу методології та здійснення декларативних процедур №ІУ45 від 24.03.2014 року.

Крім того судом першої інстанції вірно встановлено, що в Державній архітектурно-будівельній інспекції України Управління дозвільних процедур відділу методології та здійснення декларативних процедур зареєстрована декларація ПП "Сім-альянс" про готовність об'єкта до експлуатації №ІУ40 від 30.04.2014 року.

За таких підстав, правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що враховуючи наявність дозволу Київської міської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, а також враховуючи те, що вказана земельна ділянка знаходиться на стадії розроблення оформлення прав, посилання прокурора на те, що земельна ділянка, на якій розташовані нежитлові будівлі за адресою АДРЕСА_1, є самовільно зайнятою - безпідставні.

Суд апеляційної інстанції зазначає про необґрунтованість доводів апелянтів стосовно того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.15 у справі № 910/14968/14 (залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.15) було визнано за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради право власності на спірні об'єкти нерухомого майна.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Господарського міста Києва від 26.01.15 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.15 у справі № 910/14968/14 було скасовано постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2015, а справу направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на підставі договору купівлі-продажу малого ринкового комплексу від 24.10.2014 власником малого ринкового комплексу, загальною площею 3228,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ "Київська транспортно-сервісна група" (що зумовило залучення вказаної особи в якості іншого відповідача на стадії апеляційного провадження).

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що договір купівлі-продажу малого ринкового комплексу від 24.10.2014 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пісаренко М.О., зареєстрований в реєстрі за №999, в судовому порядку недійсним визнаний не був.

Як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції представники позивача та прокуратури зазначали, що договір купівлі-продажу малого ринкового комплексу за приписами ч.1 ст. 215 ЦК України, ст. 228 ЦК України є нікчемним в силу закону.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про необґрунтованість доводів апелянтів, з огляду на наступне.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно ч.1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Разом з цим, прокурором не були доведені обставини того, що укладаючи договір купівлі-продажу, сторони діяли з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення Європейського суду з права людини від 24.06.2003р. №44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України визначено, що у разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У пункті 2.15. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 зазначено, що не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини п'ятої статті 12 названого Кодексу презюмується (аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

В свою чергу, обставин для визнання недійсним договору купівлі - продажу малого ринкового комплексу від 24.10.2014 (за ініціативою суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України) з підстав, заявлених по даній справі, також відсутні.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що ПП "Сім-альянс" на час розгляду справи судом не є власником спірного нежитлового приміщення, в той час як ТОВ "Київська транспортно-сервісна група" у передбаченому законом порядку набуто право власності на малий ринковий комплекс, загальною площею 3228,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у прокурора відсутні підстави вимагати знесення відповідачем 1 споруджених ним нежитлових приміщень, оскільки на сьогоднішній день вони йому не належать. Разом з цим, договір купівлі - продажу від 24.10.2014, згідно з яким майно належить відповідачу 2, є чинним, в установленому порядку не скасований. Крім того, окремою підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог є те, що відповідач 2 є добросовісним набувачем спірного майна в розумінні положень цивільного та господарського законодавства, тоді як у разі задоволення позову відбудеться непропорційне втручання у право відповідача 2 на мирне володіння своїм майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, в позові слід відмовити до обох відповідачів.

З урахуванням припису частини другої статті 104 ГПК України не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи. (аналогічна позиція викладена у п. 12 Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011).

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги КМР покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 у справі № 910/993/15-г залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 у справі № 910/993/15-г залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 у справі № 910/993/15-г залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/993/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Повний текст складено 08.09.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк