КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа№ 910/8456/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.06.2015

у справі №910/8456/15-г (суддя - Стасюк С.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД",

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД",

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

про визнання права власності на майно,

за участю представників сторін:

від позивача: Миронова Л.О. - адвокат (свідоцтво НОМЕР_1 від 24.09.2009);

від відповідача 1: 1) Проценко О.М. - представник (довіреність №б/н від 13.05.2015);

2) ОСОБА_3. - представник (довіреність №б/н від 13.05.2015);

від відповідача 2: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1., позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-Інвест-Буд» (надалі - ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд», відповідач 1) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2, відповідач 2) про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В ході розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-Інвест-Буд» звернулось до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із зустрічним позовом про визнання права власності на майно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 у справі №910/8456/15-г первісний позов задоволено частково. Витребувано із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 обладнання барної стійки, виготовленої та встановленої у формі букви «П», яка складається з ряду полиць та шаф, виконаних з ДСП, з дверцятами коричневого кольору та стільниці зі штучного каменю світлого кольору у вигляді двох плит, вмонтованих в барну стійку з обох боків, яка розміщена на другому поверсі торгово-офісного центру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні закладу харчування «ІНФОРМАЦІЯ_3» або в будь-якому іншому місці, де знаходиться наведене майно. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-Інвест-Буд» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 913,50 грн судового збору. В іншій частині первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-Інвест-Буд» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити, зустрічний позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.07.2015.

23.07.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015, в порядку статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, було продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи на 07.09.2015 у зв'язку з неявкою у судове засідання відповідача 2.

У зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А. на лікарняному, на підставі розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015, відповідно до підпункту 2.3.25 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, справу №910/8456/15-г передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Агрикова О.В., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження визначеною судовою колегією.

В судовому засіданні представники скаржника підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача за первісним позовом проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх безпідставними, а судове рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

Відповідач 2 свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення даній особі поштового відправлення.

Вислухавши думку представників позивача і відповідача 1 щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі уповноваженого представника відповідача 2, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, за відсутності представника відповідача 2.

07.09.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.11.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (в тексті договору - орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-Інвест-Буд» (в тексті договору - орендодавець) було укладено договір оренди нерухомого майна (надалі - договір), згідно умов якого орендодавець зобов'язується надати орендарю в строкове платне користування приміщення як об'єкт оренди, а орендар - прийняти зазначені приміщення, користуватися ними та сплачувати орендодавцю всі платежі у відповідності до умов договору (пункт 2.1. договору).

Приміщення, що передаються в оренду, складаються з приміщення ресторану та інших приміщень виробничого, складського та побутового призначення загальною площею 53 кв.м. та розміщуються на другому поверсі будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (торгівельно-розважальний комплекс ІНФОРМАЦІЯ_1) (пункти 2.3.-2.4. договору).

Відповідно до пунктів 4.1.-4.2. договору, строк оренди починається з дати підписання акта передачі приміщень. Строк оренди повинен закінчуватись, якщо він не буде продовжений чи достроково припинений, о 23:59 дня, що припадає розрахунково на останній календарний день періоду у два повних календарних роки і 11 місяців з початку обліку строків оренди, але не раніше фактичного повернення приміщень та підписання акту повернення приміщень.

Згідно з пунктом 11.1. договору орендар має право на проведення робіт в приміщеннях щодо встановлення обладнання, устаткування для виставлення товарів та для демонстрацій товарів тощо.

Згідно додатку № 4 до договору «Перелік асортименту ресторану» сторони визнають та підтверджують, що відповідно до договору орендодавець надає орендарю приміщення для дозволеного використання, що включає в себе розміщення ресторану під торговим знаком «ІНФОРМАЦІЯ_2» для виготовлення та продажу напоїв та страв, готових харчових продуктів, товарів та інших супутніх послуг.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором найму (оренди), за яким, відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 761, частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Місцевим господарським судом встановлено, що під час користування орендованим приміщенням позивачем за первісним позовом було встановлено в ньому барну стійку.

Обладнання барної стійки належить на праві власності ФОП ОСОБА_1., що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.11.2013, укладеним між позивачем за первісним позовом та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, актом приймання-передачі товару від 22.11.2013 та квитанцією до прибуткового касового ордера № 07/11 від 07.11.2013 на суму 37 000,00 грн, копії яких наявні в матеріалах справи (т.1, а.с.53-65).

18.06.2014 між ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» та ФОП ОСОБА_1. було укладено договір про розірвання договору оренди нерухомого майна від 26.11.2013, згідно умов якого сторони погодили розірвати договір оренди та укласти і підписати акт повернення приміщень 30.06.2014 (т.1,а.с.49).

Так, сторонами було підписано та скріплено печатками господарюючих суб'єктів акт повернення приміщення від 28.06.2014 (т.1,а.с.50-51), згідно якого орендар передав, а орендодавець прийняв приміщення у стані, зазначеному в додатку до цього акта. Сторони підтверджують відповідність приміщення технічним характеристикам, зазначеним у додатку до цього акту.

Пунктом 2. акту повернення приміщень встановлено, що орендодавець з підписанням цього акту гарантує орендарю безперешкодний доступ за зверненням орендаря до приміщення для вивезення обладнання барної стійки та частини підвісної стелі. Орендодавець не несе відповідальності за збереження вказаного обладнання.

В подальшому позивач за первісним позовом звернувся до відповідача 1 за первісним позовом з вимогою повернути майно, що знаходиться в приміщенні ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд».

Відповідачем 1 за первісним позовом направлено лист від 03.02.2015 № 35/15, відповідно до якого останній не заперечує проти доступу позивача за первісним позовом до приміщення з попереднім погодженням з суб'єктом господарювання, якому приміщення передано в оренду.

Як стверджує позивач за первісним позовом, йому було повернуто лише частину стільниці світлого кольору зі штучного каменю та рекламний лайтбокс, в поверненні іншого обладнання барної стійки працівниками відповідача 1 за первісним позовом було відмовлено.

У зв'язку тим, що обладнання барної стійки, яке належить на праві власності позивачеві за первісним позовом, вибуло з володіння останнього, позивач звернувся до суду з вимогою витребувати спірне майно з чужого незаконного володіння.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач 1 за первісним позовом зазначив, що відповідно до положень договору оренди та договору про розірвання договору оренди позивач за первісним позовом мав звільнити орендоване приміщення від обладнання, що є його власністю, до 01.07.2014.

Оскільки у погоджений сторонами строк позивач за первісним позовом орендоване приміщення від обладнання не звільнив, на думку відповідача 1 за первісним позовом, право власності ФОП ОСОБА_1. на вказане майно припинилося, а ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд», починаючи з 01.07.2014, правомірно володіє спірним майном та згідно положень статті 336 Цивільного кодексу України набуло право власності на таке майно.

Судова колегія находить такі твердження відповідача 1 за первісним позовом безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник. Водночас, відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому, незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача тощо).

Оскільки позивач за первісним позовом є власником спірного майна, що підтверджується наявними у справі доказами, і спірне майно вибуло з його володіння поза його волею, то згідно з вимогами закону воно може бути витребуване на користь власника від неправомірного володільця.

Відповідно до частин 1, 3 статті 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно статті 398 Цивільного кодексу України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Матеріали справи не містять доказів наявності підстав (відповідного договору) правомірного перебування обладнання барної стійки, виготовленої та встановленої у формі букви «П», яка складається з ряду полиць та шаф, виконаних з ДСП, з дверцятами коричневого кольору та стільниці зі штучного каменю світлого кольору у вигляді двох плит вмонтованих в барну стійку з обох боків у фактичному володінні відповідача 1.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що відповідач 1 за первісним позовом є неправомірним фактичним володільцем спірного майна.

Оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що фактичним володільцем спірним майном станом на день розгляду даного позову є відповідач 2 за первісним позовом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених позивачем за первісним позовом до ФОП ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» зазначив, що оскільки позивачем за первісним позовом протягом семи місяців не було вчинено жодних дій щодо повернення йому обладнання барної стійки, вказане свідчить про вчинення ним дій щодо відмови від права власності на майно.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі, зокрема, відмови власника від права власності.

Згідно частин 1, 3 статті 347 Цивільного кодексу України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Проте у матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем за первісним позовом дій, які свідчили б про відмову останнього від права власності на спірне майно, а підписання сторонами 28.06.2014 акту повернення приміщення не оцінюється колегією суддів як відмова від права власності.

В ході розгляду апеляційної скарги відповідач 1 за первісним позовом зазначив, що оскільки умовами пункту 25.24.2. договору оренди передбачено, що у випадку відсутності вимог орендаря протягом 20 календарних днів про повернення майна та оплати розумної вартості його зберігання, орендодавець має право продати таке майно третім особам або знищити його, відтак, позивач за первісним позовом, не звернувшись у встановлений строк з відповідною вимогою, втратив право власності на спірне майно, а відповідач 1 отримав право ним розпоряджатися.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наведеною умовою договору сторони передбачили право орендодавця покрити витрати, понесені останнім на зберігання майна орендаря шляхом його реалізації третім особам, але ніяк не набуття цього майна у власність.

При цьому варто зазначити, що в пункті 2 Акта повернення приміщення відповідачем 1 було зроблено застереження про те, що він не несе відповідальності за збереження обладнання барної стійки та частини підвісної стелі, а лише гарантує орендареві безперешкодний доступ для їх подальшого вивезення.

Отже, твердження скаржника колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» не було надано жодних доказів вчинення ним дій щодо розпорядження або знищення майна. Вказаний пункт договору не містить застережень про перехід права власності на спірне майно від орендаря до орендодавця.

Оскільки позивачем доведено належність йому спірного майна на праві власності та неправомірне знаходження вказаного майна у володінні відповідача 1, а відповідачем 1 обґрунтування вимог позивача не спростовані, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову.

Зустрічні позовні вимоги відповідача 1 обґрунтовані наявністю, на його думку, підстав для визнання за ним права власності на спірне майно - обладнання барної стійки, виготовленої та встановленої у формі букви «П», яка складається з ряду полиць та шаф, виконаних з ДСП, з дверцятами коричневого кольору та стільниці зі штучного каменю світлого кольору у вигляді двох плит вмонтованих в барну стійку з обох боків.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно статті 336 Цивільного кодексу України особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився, набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею.

Оскільки під час розгляду первісних позовних вимог колегією суддів було встановлено, що власником спірного майна є ФОП ОСОБА_1., у матеріалах справи відсутні докази вчинення останньою дій щодо відмови від права власності на вказане майно, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» про визнання права власності на майно.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 04.06.2015 у справі №910/8456/15-г прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-Інвест-Буд» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-Інвест-Буд» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 у справі №910/8456/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 у справі №910/8456/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8456/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

В.Г. Суховий