ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа № 911/2989/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-Спеції»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1»

про стягнення 221942,32 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Буріма С.І., довір. б/н від 01.03.2015 р.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Спільне українсько-німецьке товариство з обмеженою відповідальністю «Лай-Спеції» (далі - СП ТОВ «Лай-Спеції», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (далі - ТОВ «Край-1», відповідач) про стягнення 209376,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунку з позивачем за поставку товару відповідно до договору поставки № 17 від 16.10.2014 р., у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 153849,99 грн. основного боргу, 18164,21 грн. пені, 890,65 грн. 3% річних, 36471,15 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

21.08.2015 р. до господарського суду Київської області СП ТОВ «Лай-Спеції» було подано заяву № 1424-38/08 від 19.08.2015 р. про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду.

21.08.2015 р. до господарського суду Київської області СП ТОВ «Лай-Спеції» було подано заяву № 1420-35/08 від 18.08.2015 р. про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 153849,99 грн. основного боргу, 31315,22 грн. пені, 1542,98 грн. 3% річних, 35234,13 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір у сумі 4300,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р., ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

За вказаних обставин суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви № 1420-35/08 від 18.08.2015 р. про уточнення розміру позовних вимог, що за змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог, а саме - про стягнення з відповідача 153849,99 грн. основного боргу, 31315,22 грн. пені, 1542,98 грн. 3% річних, 35234,13 грн. інфляційних втрат.

У судовому засіданні 31.08.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судові засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час розгляду справи відповідач був повідомлений належно.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 31.08.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

16.10.2014 р. між Спільним українсько-німецьким товариством з обмеженою відповідальністю «Лай-Спеції» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-1» (покупець) було укладено договір поставки № 17, відповідно до п. 1.1 якого постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує продовольчу та непродовольчу продукцію (товар).

У відповідності з п. 3.1 договору постачальник поставляє, а покупець приймає товари у відповідності з наданими та погодженими сторонами замовленнями.

У випадку несвоєчасної оплати товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п. 11.6 договору).

16.10.2014 р. між СП ТОВ «Лай-Спеції» та ТОВ «Край-1» було підписано додаток № 2 до договору поставки № 17 від 16.10.2014 р., відповідно до п. 1.2 якого загальна вартість договору дорівнює загальній вартості поставленого постачальником товару, який був прийнятий і оплачений покупцем протягом строку дії даного договору.

Пунктом 1.3 додатку № 2 передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити поставлений товар протягом 45 календарних днів з дня поставки товару та підписання сторонами накладної.

СП ТОВ «Лай-Спеції» на виконання умов договору поставки № 17 від 16.10.2014 р. було поставлено ТОВ «Край-1» товар за видатковими накладними - № 140 від 13.10.2014 р. на суму 6369,00 грн., № 152 від 17.10.2014 р. на суму 7371,00 грн., № 192 від 31.10.2014 р. на суму 10154,93 грн., № 194 від 31.10.2014 р. на суму 4070,70 грн., № 199 від 03.11.2014 р. на суму 3198,80 грн., № 203 від 04.11.2014 р. на суму 1950,20 грн., № 236 від 11.11.2014 р. на суму 17907,52 грн., № 309 від 28.11.2014 р. на суму 10230,80 грн., № 310 від 28.11.2014 р. на суму 12802,70 грн., № 337 від 04.12.2014 р. на суму 1458,84 грн., № 338 від 04.12.2014 р. на суму 379,60 грн., № 364 від 15.12.2014 р. на суму 643,20 грн., № 379 від 17.12.2014 р. на суму 379,60 грн., № 384 від 18.12.2014 р. на суму 8700,80 грн., № 479 від 23.12.2014 р. на суму 19331,60 грн., № 497 від 24.12.2014 р. на суму 3444,00 грн., № 531 від 31.12.2014 р. на суму 28405,20 грн., № 4 від 06.01.2015 р. на суму 11186,22 грн., № 97 від 29.01.2015 р. на суму 1948,32 грн., № 98 від 29.01.2015 р. на суму 7647,45 грн., № 137 від 10.02.2015 р. на суму 3929,22 грн., № 182 від 20.02.2015 р. на суму 2039,36 грн., № 183 від 20.02.2015 р. на суму 3370,36 грн., № 204 від 25.02.2015 р. на суму 5120,12 грн., № 245 від 06.03.2015 р. на суму 2802,97 грн., № 246 від 06.03.2015 р. на суму 2411,96 грн., № 279 від 11.03.2015 р. на суму 31301,59 грн., № 281 від 11.03.2015 р. на суму 30872,12 грн., № 288 від 12.03.2015 р. на суму 795,40 грн., № 353 від 23.03.2015 р. на суму 9653,51 грн., які були оплачені відповідачем у повному обсязі, № 356 від 23.03.2015 р. на суму 40823,60 грн., яка була оплачена частково в сумі 1188,97 грн., а також № 374 від 25.03.2015 р. на суму 26254,11 грн., № 415 від 27.03.2015 р. на суму 3519,57 грн., № 422 від 30.03.2015 р. на суму 7121,37 грн., № 475 від 06.04.2015 р. на суму 28872,50 грн., № 494 від 06.04.2015 р. на суму 2337,14 грн., № 521 від 08.04.2015 р. на суму 2545,20 грн., № 539 від 10.04.2015 р. на суму 11529,99 грн., № 566 від 16.04.2015 р. на суму 1295,40 грн., № 625 від 23.04.2015 р. на суму 9617,04 грн., № 632 24.04.2015 р. на суму 599,97 грн., № 771 від 08.05.2015 р. на суму 10689,55 грн., № 772 від 08.05.2015 р. на суму 9833,52 грн., які не були оплачені відповідачем.

28.02.2015 р. СП ТОВ «Лай-Спеції» та ТОВ «Край-1» було підписано угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до п. 3 якої сторони дійшли згоди провести зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, на суму 2250,00 грн.

ТОВ «Край-1» було частково оплачено товар, що підтверджується звітами по дебетових та кредитових операціях по банківському рахунку СП ТОВ «Лай-Спеції», у тому числі - за період з 01.12.2014 р. до 31.12.2014 р., з 01.01.2015 р. до 31.01.2015 р., з 01.02.2015 р. до 28.02.2015 р., з 01.03.2015 р. до 31.03.2015 р., з 01.04.2015 р. до 30.04.2015 р., з 01.05.2015 р. до 31.05.2015 р., з 01.06.2015 р. до 30.06.2015 р.

СП ТОВ «Лай-Спеції» було направлено на адресу ТОВ «Край-1» претензію № 1289-12/06 від 08.06.2015 р. на суму 143998,02 грн.

Відповідь на претензію отримано не було. Заборгованість не сплачено.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за договором поставки № 17 від 16.10.2014 р. у повному обсязі, останній і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач у судові засідання представника не направив, відзиву на позов, контррозрахунку суми заборгованості або доказів оплати отриманого за договором поставки № 17 від 16.10.2014 р. товару суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 17 від 16.10.2014 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 153849,99 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 31315,22 грн. пені.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалося вище, згідно з п. 11.6 договору у випадку несвоєчасної оплати товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Розмір пені, визначений позивачем, становить 31315,22 грн. за період з 02.12.2014 р. до 31.08.2015 р., з урахуванням часткових проплат щодо кожної видаткової накладної окремо, є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що позивачем було визначено розмір 3% річних у сумі 1542,98 грн., нарахованих на заборгованість відповідача, з урахуванням часткових проплат щодо кожної видаткової накладної окремо за загальний період з 02.12.2014 р. до 31.08.2015 р., який є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Визначений позивачем розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача, з урахуванням часткових проплат щодо кожної видаткової накладної окремо за загальний період з 02.12.2014 р. до 31.08.2015 р., становить 35234,13 грн., є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-Спеції» у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з п 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. № 7, у разі коли позивач на підставі частини четвертої статті 22 ГПК до прийняття рішення зі справи збільшив розмір позовних вимог чи до початку розгляду справи по суті змінив предмет або підставу позову, в зв'язку з чим зросла ціна позову, він відповідно до абзацу другого частини другої статті 6 Закону повинен сплатити недоплачену в зв'язку з цим суму судового збору до звернення з відповідною заявою до господарського суду. Якщо до останньої не додано доказів такої доплати, заява повертається без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, що згідно з частиною третьою згаданої статті ГПК не перешкоджає позивачеві повторно звернутися до господарського суду з відповідною заявою після доплати ним необхідної суми судового збору; у цьому випадку до відповідного звернення суд здійснює розгляд раніше заявленої позовної вимоги (позовних вимог), якщо позивач не відмовився від неї. З урахуванням конкретних обставин справи суд може розглянути й змінені вимоги позивача без доплати останнім суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами за правилами статті 49 ГПК.

З урахуванням викладеного, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з даним позовом до суду в сумі 4300,00 грн., відповідно до статті 49 ГПК України покладається судом на відповідача.

При цьому, беручи до уваги, що позивачем в процесі розгляду справи було збільшено розмір заявлених позовних вимог та не додано доказів оплати такого збільшення, судовий збір в сумі 138,85 грн. підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Бузова, вул. Леніна, 215А, кім. 3, код 22863249) на користь Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-Спеції» (02140, м. Київ, вул. О. Мішуги, 2, оф. 401, код 24585755) - 153849 (сто п'ятдесят три тисячі вісімсот сорок дев'ять) грн. 99 коп. основного боргу, 31315 (тридцять одну тисячу триста п'ятнадцять) грн. 22 коп. пені, 35234 (тридцять п'ять тисяч двісті тридцять чотири) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 1542 (одну тисячу п'ятсот сорок дві) грн. 98 коп. 3% річних, 4300 (чотири тисячі триста) грн. 00 коп. судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Бузова, вул. Леніна, 215А, кім. 3, код 22863249) в дохід Державного бюджету України - 138 (сто тридцять вісім) грн. 85 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 07.09.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна