УХВАЛА

19.08.2015Справа № 5011-23/10527-2012

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Декорт»

на рішення, дію/бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Декорт"

про розірвання договору та стягнення 11 700 000,00 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від стягувача: Руденко В.В., за довіреністю

від боржника (скаржника): Євсєєв М.В., за довіреністю

від ДВС: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Декорт» про розірвання договору та стягнення 11 700 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.08.2012 р. було порушено провадження у справі № 5011-23/10527-2012.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.09.2012 р. позов задоволено повністю, розірвано договір доручення № 03-11/1 від 03.11.2011 року, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю «Декорт» та Публічним акціонерним товариством «Київський річковий порт», стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Декорт» на користь Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» 11 700 000 грн. 00 коп. - основного боргу та 65 453 грн. 00 коп. - судового збору.

02.10.2012 р. на виконання вказаного рішення господарського суду м. Києва було видано наказ.

15.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Декорт» було подано скаргу на рішення, дію/бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень та клопотання про поновлення строку на подання скарги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.06.2015 р. було поновлено строк на подання скарги та прийнято її до розгляду, розгляд скарги призначено на 05.08.2015 р.

23.07.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником скаржника (боржника) було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

27.07.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником ДВС було подано письмові заперечення на скаргу.

У судове засіданні 05.08.2015 р. представник стягувача не з'явився, представник боржника з'явився та подав додаткові пояснення.

Представник ДВС у судове засідання 05.08.2015 р. з'явився.

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд скарги було відкладено на 19.08.2015 р.

У судове засідання 19.08.2015 р. представник скаржника (боржника) з'явився, надав суду усні пояснення по суті поданої скарги, вимоги, викладені в скарзі, підтримав.

У судове засідання 19.08.2015 р. представник стягувача з'явився, представник ДВС не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 19.08.2015 р. скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Декорт» на рішення, дію/бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень, суд дійшов висновку про необхідність її задоволення, з огляду на наступне.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем всупереч отриманої заяви стягувача про повернення наказу господарського суду м. Києва не лише не було винесено постанови про повернення наказу, а й винесено постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.04.2015 р.

Державний виконавець у своїх письмових запереченнях на скаргу зазначив про те, що всі виконавчі дії, які оскаржуються, були ним вчинені у повній відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання (ст. 2 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Як вбачається з частини другої статті 4 Закону України «Про державну виконавчу службу», державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судом встановлено, що 11 лютого 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 36486678 з виконання наказу господарського суду міста Києва № 5011-23/10527-2012 від 02.10.2012 р. Вказаною постановою надано боржнику семиденний строк для самостійного виконання наказу з моменту отримання даної постанови.

30.04.2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанову про арешт коштів боржника, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

22.05.2015 р. стягувачем було подано до Міністерства юстиції України заяву (в порядку ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження») № 01-29-165, в якій зазначено про врегулювання питання погашення заборгованості боржника перед стягувачем, в зв'язку з чим стягувач просив повернути наказ господарського суду міста Києва № 5011-23/10527-2012 від 02.10.2012 р. стягувачу без подальшого виконання.

30.06.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з поданою заявою, та виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Частиною 1 ст. 6 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до частини 1 статті 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

З вищезазначеної статті Закону вбачається, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії, передбачені Законом, з виконання рішення майнового характеру, в тому числі пов'язані зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, в шестимісячний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 (далі - Інструкція) реалізація учасниками виконавчого провадження своїх повноважень, а також залучення інших осіб до участі у проведенні виконавчих дій та реалізації ними своїх повноважень здійснюються відповідно до глави 2 Закону. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення своєчасного і повного виконання рішення.

Пунктом 3.7.1 Інструкції встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Як зазначено в частині 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Незважаючи на вищевикладені приписи Закону та Інструкції, державний виконавець тільки 30.04.2015 р. виніс оскаржувані постанови, а саме постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанову про арешт коштів боржника, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, тобто більше ніж через два роки після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (11.02.2013 р.), чим грубо порушив частину другу статті 30 Закону, а щодо постанови про стягнення виконавчого збору - також пункт 3.7.1 Інструкції.

Більше того, матеріали виконавчого провадження, копію яких долучено до справи, не містять жодного документу, в тому числі постанови державного виконавця, які б свідчили про відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника тощо.

Суд звертає увагу, що виконавчі дії не можуть вчинятись державним виконавцем необмежений час, оскільки це порушує законні права сторін виконавчого провадження, а також вищезазначені норми Закону та Інструкції.

З огляду на вищевикладене, оскаржувані постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій є неправомірними.

Проте, як вже було встановлено судом, державний виконавець 30.06.2015 р. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з поданою заявою.

Відповідно до пункту 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки державним виконавцем 30.06.2015 р. було винесено вищезазначену постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, тобто після подання скарги до господарського суду міста Києва, то провадження за скаргою в частині зобов'язання державного виконавця повернути наказ господарського суду міста Києва № 5011-23/10527-2012 від 02.10.2012 р. без виконання, про що винести відповідну постанову, підлягає припиненню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 80, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Декорт» на рішення, дію/бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень в частині зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича повернути наказ господарського суду м. Києва від 02.10.2012 р. у справі № 5011-23/10527-2012 без виконання, про що винести відповідну постанову, припинити.

2. В іншій частині скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Декорт» на рішення, дію/бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень задовольнити.

3. Визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанови про арешт коштів боржника, постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.04.2015 р. у виконавчому провадженні № 36486678.

4. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.04.2015 р. ВП № 36486678 .

5. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 30.04.2015 р. ВП № 36486678.

6. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.04.2015 р. ВП № 36486678.

7. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.04.2015 р. ВП № 36486678.

Суддя О.В. Нечай

на о год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, зал № .

Суддя