ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р. Справа № 914/920/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Давид Л.Л.

Данко Л.С.

Розглянувши апеляційні скарги Фермерського господарства "Пустомитівське" від 12.06.15

на рішення господарського суду Львівської області від 02.06.15

у справі № 914/920/15

за позовом: Фермерського господарства "Пустомитівське", м. Пустомити,

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго", м. Львів,

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Київ

про: визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача-1 - Стадник Р.Я. - представник;

від відповідача-2 - ОСОБА_4 - представник;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/920/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.06.15 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 02.07.15.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.15 розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.08.15.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.15 змінено склад судової колегії - замість судді Гриців В.М. введено суддю Данко Л.С. з підстав, викладених у розпорядженні.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.08.15 розгляд справи, за клопотанням відповідач 2, відкладено на 03.09.15.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.06.15 року (суддя - Синчук М.М.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

При цьому місцевий господарський суду виходив з того, що позивачем не доведено, що постачання електричної енергії відповідачу завдало йому матеріальних збитків та порушило його права за договором про постачання електричної енергії №44043 від 21.11.13, а тому суд не знайшов підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Фермерське господарство "Пустомитівське" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 02.06.15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

При цьому скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилається на те, що місцевим господарським судом залишено поза увагою той факт, що під час укладення договору №44925 від 24.10.14 відповідачі порушили п.5.5 Правил користування електричною енергією, відповідно до якого договір про постачання електричної енергії містить такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей, зокрема: величини дозвільної та приєднаної потужності; клас напруги споживача за точкою продажу, порядок застосування тарифів на електричну енергію, що використовується на потреби струмоприймачів різних тарифних груп тощо.; режим роботи електроустановки споживача; значення показників якості електричної енергії; узгоджений рівень надійності електропостачання (за категорією надійності); умови та порядок розірвання договору. Як зазначає скаржника вказані істотні умови відсутні в договорі укладеному між відповідачами.

Також, на думку апелянта, між позивачем та відповідачем повинен бути укладений договір про спільне використання технологічних мереж, оскільки електроенергія яка постачається до відповідача 2 проходить через прилад обліку та лінію які використовуються позивачем, натомість відповідачем 1 запропоновано позивачу внести зміни у договір №44043 від 21.11.14 у формі додаткової угоди.

Крім того, скаржник вказує на те, що у зв'язку із постачанням електричної енергії відповідачу 2 через спільну мережу, позивач недоотримує необхідні для здійснення його господарської діяльності 5 кВт електроенергії, що завдає позивачу пряму шкоду, проте даний факт не був врахований місцевим господарським судом.

Також, апелянт зазначає, що з розрахунків за спожиту електроенергію та квитанцій про їх оплату , поданих відповідачем 2 , вбачається, що в період з листопада 2014 року по грудень 2014 року відповідачем 2 не оплачувалися рахунки за спожиту ним реактивну електроенергію, що призвело до завдання позивачу шкоди в розмірі 31,26 грн.

2 липня 2015 року до суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посить залишити оскаржуване рішення без змін апеляційну скаргу без задоволення з підстав законності та обґрунтованості рішення місцевого господарського суду.

При цьому відповідач 1 зазначає, що під час укладення спірного договору № 44925 досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, договір укладений, на його думку, з дотриманням вимог та норм нормативно - технічних документів та у відповідності до чинного законодавства.

Також, відповідачем 1 у відзиві зазначено про те, що у даному випадку відсутня необхідність укладення договору про спільне використання, окільки ПАТ «Львівобленерго» здійснює постачання електричної енергії по електромережах, що є його власністю двом окремим споживачам, у даному випдку позивачу та відповідачу 2, по різних схемах на різні об'єкти.

Щодо недоотриманої позивачем потужності, відповідачем 1 зазначено, що дана величина потужності може бути збільшена або зменшена лише за умови розроблення відповідної проектної документації за ініціативою позивача.

Стосовно розрахунків за використану електроенергію, то відповідач 1 зазначає, що ним здійснюється повернення коштів ФГ «Пустомитівське» за використану електроенергію ФОП ОСОБА_2, що як зазначено відповідачем 1 по даний час.

Таким чином, на думку відповідача 1, позивачем не доведено факту завдання йому збитків укладенням спірного договору, а тому в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

20 серпня 2015 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

У судовому засіданні присутні представники навели свої доводи та міркування.

Колегія суддів, заслухавши пояснення присутніх представників, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.15 у даній справі з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між ФГ «Пустомитівське» (споживач) та ПАТ «Львівобленерго» (постачальник) укладено Договір про постачання електричної енергії №44043 від 21.11.2013 року ( Договір 1) (а.с.21-25).

Відповідно до умов укладеного договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Енергія постачається на ферму в с. Сулятичі та обліковується приладом обліку №0185961. Дозволена до використання потужність 64 кВт (а.с.34).

В подальшому між ПАТ «Львівобленерго» (постачальник) та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір про постачання електричної енергії №44925 від 24.10.2014 р (Договір 2) (а.с.54-59).

Відповідно до умов Договору 2, електроенергія постачається в складські приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та обліковується приладом обліку №7291086 (а.с.103).

Дозволена до використання потужність - 5 кВт., що підтверджується Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (а.с.69).

В Додатку №6 до Договору 2 відображена однолінійна електрична схема постачання електроенергії (а.с.102).

ФГ «Пустомитівське» звернулося до суду з вимогою визнати недійсним договір про постачання електричної енергії №44925 від 24.10.2014 р. укладений між ПАТ «Львівобленерго» та ФОП ОСОБА_2, оскільки, на його думку, оспорюваний договір укладений всупереч діючим нормам законодавства України та порушує законні права та інтереси позивача.

Як на підставу визнання договору недійсним, позивач покликається на те, що відповідно до п.2 договору, відповідача зазначено як власника будівлі, до якої здійснюється постачання електричної енергії, однак відповідачем 2 не подано правовстановлюючі документи на об'єкт що суперечить п.п.8 п.5.4 Правил користування електричною енергією.

Всупереч п.5.5. Правил користування електричною енергією, договір не містить всіх істотних умов.

При цьому, позивач вказує на те, що постачання електричної енергії ФОП ОСОБА_2 завдає йому матеріальних збитків, оскільки останній здійснює оплату за використану ним електроенергію, а також за використану електроенергію ФОП ОСОБА_2, так як ПАТ «Львівобленерго» не проводить віднімання грошової суми за спожиту відповідачем 2 електроенергію від спожитої електроенергії позивачем.

Розглянувши матеріали справи та докази, що містяться у ній колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими (в редакції на момент укладення спірного договору) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відтак, правом на звернення до суду за захистом своїх порушених прав наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як зазначено вище, між відповідачами у справі укладено договір про постачання електричної енергії, який підписаний сторонами та скріплений печаткою, сторони правочину зазначають про досягнення між ними згоди щодо всіх істотних умов.

При цьому, позивачем зазначено про завдання йому спірним договором матеріальних збитків та порушення його права за договором про постачання електричної енергії №44043 від 21.11.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 1 із своїх електромереж здійснює постачання електричної енергії двом окремим споживачам: Фермерському господарству "Пустомитівське" (позивачу) та Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (відповідачу 2).

Відповідно до п.6.11 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.96 №28 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим

шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

З матеріалів справи, а саме із інформації про розхід електричної енергії по позивачу та відповідачу 2 в с. Сулятичі вбачається, що

розхід по точкам обліку позивача за листопад 2014 р. становить - 843 кВт.г. (а.с.175)

розхід по точкам обліку відповідача 2 за листопад 2014 р. - 77 кВт.г. (а.с.176) Рахунок за листопад 2014 р. (а.с.154) - оплачено згідно квитанції від 11.11.2014 р. (а.с.154),

розхід по точкам обліку позивача за грудень 2014 р. - 1 662 кВт.г. (а.с.177)

розхід по точкам обліку відповідача 2 за грудень 2014 р. - 600 кВт.г., (а.с.178) Рахунок за грудень 2014 р. (а.с.155) - оплачено згідно квитанції від 11.12.2014 р. (а.с.155),

розхід по точкам обліку позивача за січень 2015 р. - 933 кВт.г., (а.с.179)

розхід по точкам обліку відповідача 2 за січень 2015 р. - 200 кВт.г., (а.с.180) Оплачено, згідно квитанції від 16.01.2015 р. (а.с.156),

розхід по точкам обліку позивача за лютий 2015 р. - 1 123 кВт.г., (а.с.181)

розхід по точкам обліку відповідача 2 за лютий 2015 р. - 200 кВт.г., (а.с.182) Рахунок за лютий 2015 р. (а.с.157) - оплачено згідно квитанції від 09.02.2015 р. (а.с.157),

розхід по точкам обліку позивача за березень 2015 р. - 952 кВт.г., (а.с.183)

розхід по точкам обліку відповідача 2 за березень 2015 р. - 322 кВт.г., (а.с.184) Рахунок за березень 2015 р. (а.с.158) - оплачено згідно квитанції від 12.03.2015 р. (а.с.158),

розхід по точкам обліку позивача за квітень 2015 р. - 1 120 кВт.г., (а.с.185)

розхід по точкам обліку відповідача 2 за квітень 2015 р. - 275 кВт.г. (а.с.186) Рахунок за квітень 2015 р. (а.с.159) - оплачено згідно квитанції від 09.04.2015 р. (а.с.159).

Також між позивачем та відповідачем 1 підписано акти приймання передачі відповідно до яких:

Акт про прийняття-передавання товарної продукції від 30.11.2014 р., згідно якого обсяг спожитої позивачем електроенергії становить 843 кВт.г. (а.с.124),

Акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31.12.2014 р., згідно якого обсяг спожитої позивачем електроенергії становить 1 662 кВт.г. (а.с.125),

Акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31.01.2015 р., згідно якого обсяг спожитої позивачем електроенергії становить 933 кВт.г. (а.с.126),

Акт про прийняття-передавання товарної продукції від 28.02.2015 р., згідно якого обсяг спожитої позивачем електроенергії становить 1 123 кВт.г. (а.с.127),

Акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31.03.2015 р., згідно якого обсяг спожитої позивачем електроенергії становить 952 кВт.г. (а.с.128).

Пунктом 9 Додатку №2 договору про постачання електричної енергії №44043 від 21.11.13 та п.8 додатку №2 до договору про постачання електричної енергії №44925 від 24.10.14 передбачено, що обсяг електричної енергії, спожитої основним споживачем, визначається як різниця між обсягом електричної енергії, визначеними за показами розрахункового засобу обліку основного споживача, та обсягом електричної енергії, визначеним за засобом обліку субспоживача, з урахуванням втрат електричної енергії, пов'язаних із спільним використанням технологічних мереж основного споживача.

З акту про прийняття-передавання товарної продукції від 31.01.2015 р. вбачається,що відповідач 1 провів віднімання витрат позивачеві за спожиту відповідачем 2 електроенергію за листопад та грудень 2014 р., що склала в сумі 677 кВт.г. від спожитої електроенергії позивачем (а.с.124-125), що підтверджується також рахунками та квитанціями про оплату (а.с.154-159) та продовжує здійснювати таке віднімання.

Наведеним спростовується твердження апелянта стосовного завдання йому матеріальних збитків укладеним між відповідачами договором про постачання електричної енергії.

Стосовно посилання скаржника на порушення п.п.8 п.5.4 Правил користування електричною енергією, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.п. 8 п.5.4 для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації такі документи, зокрема копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта.

Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 не надано правовстановлюючого документу на об'єкт, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Як встановлено місцевим господарським судом ФОП ОСОБА_2 не представлено документів на право власності чи користування виробничим приміщенням, «кімнату спеціалістів» в АДРЕСА_1, не зазначено в договорі його конкретну адресу, а тому місцевим господарським судом винесено окрему ухвалу щодо виявлених недоліків в діяльності ПАТ «Львівобленерго».

Недосягнення між сторонами всіх істотних умов, як зазначає позивач в позовній заяві, є наслідком неукладеності договору (п.1 ст.638 ЦК України, ст.180 ГК УКраїни), а не його недійсності.

Не може бути визнаним недійсним договір, який не укладено.

Однак, як зазначає Верховний Суд України в постанові №7/221-09 від 25.06.11, визнання договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення, в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 отримував електроенергію і сплачував її вартість, а тому у суду апеляційної інстанції не має підстав визнавати спірний договір неукладеним.

Щодо посилання скаржника на те, що у зв'язку із постачанням електричної енергії відповідачу 2 через спільну мережу, позивач недоотримує необхідні для здійснення його господарської діяльності 5 кВт електроенергії, що завдає позивачу пряму шкоду, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні, а скаржником не подані докази на підтвердження зазначеного факту.

Щодо твердження апелянта про необхідність укладення у даному випадку договору про спільне використання технологічних мереж, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.1.1. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.96 №28 договір про спільне використання технологічних електричних мереж - домовленість двох сторін, що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між електропередавальною організацією (ліцензіатом з передачі електричної енергії місцевими (локальними) мережами) та основним споживачем під час передачі (транзиту) електричної енергії технологічними електричними мережами.

Як вірно зазначено, відповідачем 1 у даному випадку договори про постачання електричної енергії укладені між ПАТ «Львівобленерго» та, відповідно, ФГ «Пустомитівське» та ОСОБА_2, тобто між власником технологічних мереж та двома різними споживачами на різні об'єкти, а тому необхідність укладення договору про спільне використання технологічних мереж у даному випадку відсутня.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Львівобленерго" направило позивачу для підписання додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії №44043 (з додатками), в якій врегульовано питання відпуску електроенергії субспоживачу. Однак, як вбачається із пояснень наведених в апеляційній скарзі, позивач відмовився підписувати та укладати таку додаткову угоду, оскільки відповідач 2 незаконно проживає та здійснює господарську діяльність на території позивача.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що позивачем не доведено суду того, що постачання електричної енергії відповідачу 2 завдало позивачу матеріальні збитки Договір про постачання електричної енергії №44043 від 21.11.2013 року, порушує його права чи охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки, обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для їх задоволення та скасування рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.15.

Судові витрати покласти на скаржників відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 02.06.15 у справі № 914/920/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Фермерського господарства "Пустомитівське" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.09.15

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Данко Л.С.