КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р. Справа№ 910/5928/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: Івасів Ю.Ю. за довіреністю від 15.12.2014;

від відповідача 1: Трнавська О.В. за довіреністю від 21.05.2015;

від відповідача 2: Харабет О.І. за довіреністю від 05.05.2015;

від третьої особи: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015

у справі №910/5928/15-г (суддя О.М. Спичак)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою відповіальністю "Енерготехпром"

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега -Поліс"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар"

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 0808 від 08.08.2014

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповіальністю "Енерготехпром" Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега -Поліс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 0808 від 08.08.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Господарського суду міста Києва, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у справі №910/5928/15-г та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В. та Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 08.07.2015.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника третьої особи надійшли пояснення щодо апеляційної скарги.

В судове засідання 08.07.2015 з'явився представник позивача та представники відповідачів. Представник третьої особи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача заявив клопотання про продовження строку розгляду справи.

Колегія суддів клопотання задовольнила, строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відкладено до 19.08.15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відкладено до 02.09.15.

В судове засідання 02.09.2015 з'явились представники позивача та відповідача 1,2. Представники третьої особи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте представники третьої особи не скористалися своїми правами, передбаченими ст. 22 господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та виходячи з того, що явка учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідача 1,2 у судовому засіданні просили суд рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехпром» Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-поліс», третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство "Криворізький трубний завод "Констар" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 0808 від 08.08.2014.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Господарського суду м. Києва, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 12.05.2015 у справі №910/5928/15-г та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення Господарського суду міста Києва прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та входять до предмета доказування з даної справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

08.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (кредитор) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Мега-Поліс" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 0808 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору кредитор зобов'язався відступити (передати) новому кредитору за цим договором право вимоги до боржника, а новий кредитор зобов'язався сплатити кредитору грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, яка визначена в п. 3.9 договору, та набути означене право вимоги за договором поставки.

В статті 1 договору визначено, що слід розуміти під договором поставки, а саме договір поставки № 99а від 24.05.2007, укладений між первісним кредитором (постачальник за договором) та боржником (покупець за договором поставки), відповідно до якого постачальник зобов'язався поставити металопродукцію (надалі - товар), а орендар зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п.2.2 спірного правочину загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається згідно цього договору становить 761 490,00 грн.

За змістом п.5.1 договору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Поліс» гарантувало, що останнє є юридичною особою, яка належним чином створена та існує за законодавством України і має необхідну правоздатність для укладення та виконання положень цього договору; має право укладати цей договір і виконувати свої зобов'язання по ньому та має усі необхідні для цього повноваження від співвласників (учасників, акціонерів) уразі необхідності їх надання, будь-яких інших третіх осіб і відсутні будь-які інші законодавчі, договірні обставини, що обмежують його право укласти і виконати цей договір та те, що він ознайомлений зі всіма пунктами цього договору, повністю з ними згоден та підтверджує те, що вони відповідають його волевиявленню.

Звертаючись до суду з даним позовом, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» посилається на те, що оспорюваний правочин було укладено з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, положень Закону України «Про страхування», оскільки відповідач-2, як страхова компанія, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, має обмежену цивільну дієздатність.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" цивільна правоздатність юридичної особи, за загальним правилом, є універсальною, тобто відповідна особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки, як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (частина перша статті 91 ЦК України), а відтак вправі вчиняти будь-які не заборонені законом правочини. Здійснення певних видів підприємницької діяльності потребує відповідного ліцензування.

Закон України "Про страхування" регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про страхування" предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Закон України "Про страхування" є спеціальним законом, який регламентує страхові послуги як окремий вид фінансових послуг, що надаються страховиками та особливості здійснення ними кредитної діяльності як фінансової послуги, проте цей закон не регламентує здійснення страховиками іншої діяльності, яка не є фінансовими послугами, і не забороняє її здійснення.

Статтею 6 Господарського кодексу України визначено загальні принципи господарювання, якими є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, а згідно ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Оспорюваний правочин є договором відступлення права вимоги, який регулюється нормами ст.ст. 512, 514 ЦК України і не є фінансовою послугою, не є предметом безпосередньої фінансової діяльності страховика, обмеження щодо здійснення якої визначено ст. 2 Закону України "Про страхування". Також, договір не містить жодних ознак кредитної діяльності, забороненої ст. 31 Закону України "Про страхування".

Отже, правові норми, які містяться в статтях 2 та 31 Закону України «Про страхування» поширюються не на будь-яку господарську діяльність страховика, а виключно на діяльність у сфері страхування та кредитування.

Договір відступлення права вимоги, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного виключення щодо суб'єктивного складу.

Таким чином, ПрАТ «СК Мега-Поліс» як суб'єкт господарювання має право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, не заборонену законом, а також ті види господарської діяльності, на які має відповідні ліцензії, як страховик.

Отже чинне законодавство України не містить заборон чи обмежень щодо укладення відповідачем 2 спірного договору.

Твердження Позивача про те, що оспорюваний договір є договором факторингу не відповідає обставинам справи, оскільки згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Отже договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України в постанові від 10.07.2007 року у справі № 26/347-06-6531.

Згідно частини 2 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Умовам статті 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не доведено відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутності вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованості будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, судом встановлено, що правові підстави для визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 0808 від 08.08.2014 відсутні.

Позивач зазначав, що оспорюваний правочин порушує його права як кредитора у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» з огляду на те, що відповідач-2 та ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар» є пов'язаними підприємствами - з 2006 року наглядову раду третьої особи очолював Перелома Сергій Віталійович, він же з 05.09.2007 був членом наглядової ради відповідача-2. Таким чином, право вимоги за оспорюваним договором були передані підприємству, яке є підконтрольне голові наглядової ради ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар». Зазначені дії спрямовані на створення підконтрольного боржнику комітету кредиторів, усунення реальних кредиторів від процесу прийняття рішень в справі про банкрутство третьої особи і завдання таким чином шкоди кредиторам та, зокрема, порушенню прав ПАТ «Укрсоцбанк».

Проте, суд не погоджується із зазначеними твердженнями позивача, оскільки вказаний договір було укладено між відповідачами - 08.08.2014, а справу про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" було порушено господарським судом Дніпропетровської області 12.08.1014, а відтак, укладення спірного правочину не порушувало права позивача як кредитора третьої особи за іншим правочином (договір про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії №120/092/06 від 26.12.2006).

З ухвали господарського суду Дніпропетровської області № 904/5722/14 від 18.12.2014 вбачається, що позивач є кредитором у справі про банкрутство третьої особи, а отже у разі наявності порушення його кредиторських прав він мав право на їх захист в межах справи про банкрутство.

Посилання позивача на те, що права вимоги за договором були передані підприємству, яке підконтрольне голові наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" є припущеннями позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Згідно п. 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивач належними засобами доказування не довів порушення його прав та в чому саме полягають вказані порушення з боку відповідачів щодо укладення спірного договору.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 0808 від 08.08.2014 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач посилався на п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України. Суд вважає вказані посилання безпідставним з огляду на наступне.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Однак, передбачене право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині відбувається в тому випадку, коли визнання недійсним договору не є предметом позову, тобто позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним. Договір повинен бути лише пов'язаним із предметом спору, тобто позовна вимога ґрунтується на договорі, що його суд може визнати недійсним з власної ініціативи.

В даному випадку, предметом розгляду вимог позивача є визнання договору відступлення права вимоги № 0808 від 08.08.2014 недійсним, що виключає можливість застосування п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, позивач мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у справі №910/5928/15-г слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст.49 ГПК України, судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на позивача (апелянта).

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101, 103 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у справі №910/5928/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5928/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

Л.В. Чорна