ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 вересня 2015 р. Справа № 902/1141/15

Суддя господарського суду Вінницької області Баранов М.М., при секретарі судового засідання Снігур О.О., розглянувши в судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП" 45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

про стягнення 41 805,29 грн.,

за участю представників сторін:

позивача: Прокопюк А.Л., представник за довіреністю № 229/1 від 17.02.2015 року;

відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В :

17 серпня 2015 року до господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 41805,29 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 17 серпня 2015 року порушено провадження у справі №902/1141/15 з призначенням судового засідання на 01 вересня 2015 року.

На визначену судом дату з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав.

26 серпня 2015 року до суду надійшло повідомлення про вручення 21 серпня 2015 року відповідачу поштового відправлення з ухвалою суду від 17 серпня 2015 року.

Натомість відповідач в судове засідання 01 вересня 2015 року не з'явився, витребуваних пояснень та доказів суду не надав.

Враховуючи нез'явлення в судове засідання відповідача, неподання ним витребуваних доказів, ухвалою суду від 01.09.2015 року розгляд справи відкладено на 10 вересня 2015 року.

В судовому засіданні 10.09.2015 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив розглянути справу в даному судовому засіданні.

Всі ухвали суду направлялись сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак відповідач з невідомих причин не скористався своїм правом взяти участь в судових засіданнях 01.09.2015 року та 10.09.2015 року.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 року № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 року № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвал, які наявні в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вони є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Разом з тим, суд констатує, що відповідачем не подано клопотань, заяв, телеграм, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Про поінформованість відповідача щодо наявності в провадженні господарського суду Вінницької області справи № 902/1141/15 свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 21.08.2015 року поштового відправлення з ухвалою суду про порушення провадження у справі.

Суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Окрім того суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання від представника позивача справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, суд встановив, що 18.07.2014 року між позивачем - ТОВ "ВМП" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір поставки № 037/Х, відповідно до п.1.1. якого позивач, як постачальник, зобов'язався поставити відповідачу ковбасні вироби та копченості (товар), а відповідач прийняти та своєчасно оплатити його.

Розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем шляхом внесення коштів в касу або в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата за товар здійснюється з відтремінуванням розрахунку протягом 14-ти календарних днів з моменту отримання товару покупцем (п.п. 4.1., 4.2.1 договору).

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 57258,67 грн., а саме: по накладній № В від 17.05.2015 року на суму 28579,30 грн.; № В від 20.05.2015 року на суму 19441,68 грн.; по накладній № від 29.05.2015 року на суму 9237,69 грн.

Як зазначено вище, пунктом 4.2.1. договору поставки №037/Х від 18.07.2014 року сторони визначили умови оплати з відтермінуванням 14 календарних днів з моменту отримання покупцем товару. Таким чином, сторонами встановлено період у часі, протягом якого мають бути виконані зобов'язання по оплаті товару.

Так, за товар по накладній № В від 17.05.2015 року на суму 28579,30 грн. відповідач повинен був розрахуватися до 01.06.2015 року; за товар по накладній №В від 20.05.2015 року на суму 19441,68 грн. - до 03.06.2015 року; за товар по накладній по накладній № від 29.05.2015 року на суму 9237,69 грн. - до 11.06.2015 року.

Відповідач за одержаний товар розрахувався частково, на суму 17650,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №@2PL572514 від 19.05.2015 року, №@2PL301164 від 19.05.2015 року, №@2PL038347 від 26.05.2015 року, №@2PL817286 від 28.05.2015 року.

В зв'язку з тим, що відповідач не здійснював з позивачем повних розрахунків за отриманий товар по вищевказаним накладним в строк, обумовлений договором, позивач звертався до відповідача з претензіями (останній лист № 722 від 10.06.2015 року), в якій вимагав сплати коштів за отриманий товар в сумі 30370,98 грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором поставки, на підставі п. 7.5 договору поставки №037/Х, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 1758,15 грн. за та 15% річних від простроченої суми за період з 12.06.2015 року по 08.07.2015 року.

З урахуванням встановлених обставин справ суд прийшов до таких висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору поставки № 037/Х від 18.07.2014 року між ними виникли зобов'язання, які мають елементи правової природи договору поставки.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.14 та ст.629 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В силу вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, відповідач доказів проведення інших часткових розрахунків, крім тих, що знаходяться в матеріалах справи, не надав, відтак, суд вважає, що позов в частині стягнення 39608,67 грн. основного боргу є обґрунтованим та підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 1758,15 грн. пені, суд зазначає, що відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Договором поставки №037/Х від 18.07.2014 року (п. 7.5) сторони погодили, що у випадку порушення строку оплати поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день затримки платежу, а також 15% річних від простроченої суми.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки договором сторони передбачили інший розмір річних, а саме 15 відсотків, стягнення річних в обумовленому договором розмірі є правомірним.

Суд, перевіривши з допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга-Закон. Еліт" наданий позивачем розрахунок пені, та 15% річних на предмет відповідності вимогам договору поставки та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 549, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 230-231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 1757 грн. 97 коп. В стягненні 0,18 грн. пені слід відмовити, як нарахованих необґрунтовано.

Перевіркою розміру підлягаючої до стягнення суми заборгованості виходячи з 15% річних суд встановив, що сума 15 % річних з суми боргу 39608,57 грн. за період з 12.06.2015 року по 08.07.2015 року складає 439,49 грн.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення 438,47 грн. 15% річних, позовні вимоги підлягають задоволенню в межах заявлених вимог - на суму 438,47 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України. Витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

В судовому засіданні 10.09.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 1, 4-3, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП" (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 3, ) 39608,67 грн. основної заборгованості за товар, 1757,97 грн. пені, 438,47 грн. 15% річних, 1826,99 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. В стягненні 0,18 грн. пені відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам.

Повний текст рішення складено 11 вересня 2015 р.

Суддя Баранов М.М.

віддрук.3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу 45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 3

3 - відповідачу АДРЕСА_1