донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

31.08.2015 справа №908/1964/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи:Бойченка К.І. Радіонової О.О., Чернота Л.Ф. Лагода С.О. - за довіреністю; Репело Д.М. - за довіреністю; Клівасов А.О. - за довіреністю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ, Луганська область
на рішення господарського судуЗапорізької області
від09.06.2015р. (підписано 15.06.2015р.)
у справі№ 908/1964/15-г (суддя Гандюкова Л.П.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ, Луганська область
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаДержавного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс", м. Дніпропетровськ
простягнення суми 211 778 грн. 42 коп.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" (далі - ПАТ "АМК", позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця" (далі - ДП "Донецька залізниця", відповідач) 211 778 грн. 42 коп. неправомірно списаних грошових коштів з особового рахунку позивача.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.06.2015 року по справі №908/1964/15-г в позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ "АМК" є неналежним позивачем.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ "АМК" звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що суд першої інстанції не повністю з'ясував обставини, які мають значення по справі та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до невірного прийняття рішення по справі.

Апелянт зазначає, що Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс" (далі - ПрАТ "Укренерготранс", третя особа), відповідно до договору №01.10.2/23-062/1300 від 01.12.2010 року (далі - Договір) укладеного з ПАТ "АМК" фактично є посередником у відносинах між ПАТ "АМК" та ДП "Донецька залізниця" та не є кінцевим споживачем послуг, які надаються ДП "Донецька залізниця", а саме послуг з перевезення вантажів.

Позивач вказує, що понесені ПрАТ "Укренерготранс" при виконанні умов Договору, в тому числі витрати по відшкодуванню неправомірно списаних відповідачем грошових коштів з особового рахунку ПрАТ "Укренерготранс" по ДП "Донецька залізниця": збір за зберігання вагонів на коліях загального користування, плата за користування вагонами були фактично понесені ПАТ "АМК", так як ПАТ "АМК" відшкодував ці витрати ПрАТ "Донецька залізниця".

Щодо посилання суду першої інстанції на статтю 133 Статуту Залізниць України як на нормативне обґрунтування права на звернення до суду, апелянт зазначає, що порядок заявлення і розгляду претензій з приводу платежів, зборів і штрафів, пов'язаних з перевезенням пасажирів, багажу і вантажів, установлюється Правилами заявлення та розгляду претензій затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334.

У відповідності до положень абзацу 7 пункту 1 вищезазначених Правил претензії щодо повернення переборів платежів, сплачених при відправленні вантажу, можуть заявлятися відправником залізниці відправлення, сплачених при одержанні вантажу, - одержувачем залізниці призначення.

Також заявник апеляційної скарги вказує на те, що нарахування та списання збору за зберігання завантажених вагонів та плати за користування за вагонів з платника ПрАТ "Укренерготранс" було здійснено безпідставно, та з грубим порушенням встановлених чинним законодавством України правил.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно до ч.2 ст.99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У судовому засіданні представники відповідача та третьої особи надали відзиви на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційної господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено місцевим господарським судом, між ПАТ "АМК", як «клієнтом» та ПАТ "Укренерготранс", як «експедитором» було укладено договір №01.10.2/23-062/1300 від 01.12.10р. (далі - договір).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2 договору, експедитор зобов'язується за плату організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних із перевезенням вантажів у поданих експедитором вагонах. При виконанні своїх зобов'язань по договору експедитор діє від свого імені, за дорученням, в інтересах та за рахунок клієнта. Згідно з заявками клієнта експедитор організує передбачені договором послуги на території України, країн СНД, Балтії та дального зарубіжжя.

Пунктом 2.1.13 договору визначено, що при необхідності виконання переадресування вантажу, клієнт зобов'язаний завчасно узгоджувати з експедитором заявку на переадресування вантажу, а також оплатити в порядку, передбаченому договором, послуги експедитора по переадресуванню вантажу, включаючи доплату провізних платежів, в зв'язку зі зміною маршруту слідування вагонів.

Згідно з п.п. 2.1.12, 3.8 (з урахуванням протоколу врегулювання розбіжностей від 23.02.2011 р.) клієнт зобов'язався оплачувати передбачені договором платежі в порядку та в строки, встановлені договором. Кінцеві розрахунки проводяться сторонами на підставі акту, що надається експедитором в електронному вигляді до 04 числа, слідуючого за звітним, із подальшим наданням оригіналів до 07 числа місяця, наступного за звітним. Протягом 5 робочих днів клієнт зобов'язаний розглянути акт і підписати. При наявності зауважень до акту клієнт зобов'язаний надати їх експедитору у письмовому вигляді протягом строку розгляду. В іншому випадку, акт вважається прийнятим клієнтом без зауважень.

Згідно з п. 2.1.10 (з урахуванням протоколу врегулювання розбіжностей від 23.02.2011 р.) клієнт зобов'язався у випадку безакцептного списання залізницею з особового рахунку експедитора, відшкодувати протягом 3 банківських днів з дати отримання відповідного рахунку експедитора, витрати останнього, які виникли із-за затримки вагонів на шляху слідування по причині неправильного оформлення вантажовідправниками клієнта СМГС накладних; не додання до такої накладної документів, які необхідні для виконання митних, санітарних і інших процедура або неправильного їх оформлення; витрат, пов'язаних із перевіркою імпортних вантажів, які слідують на адресу клієнта, митними і іншими органами контролю; витрат, які викликані порушенням клієнтом конвенційних обмежень та інш., які виникли з вини клієнта.

Відповідно до п. 7.1 (в редакції додаткової угоди № 20 від 09.12.2014 р.) договір діє по 31.12.2015 р.

Початкова станція відправлення - Бучач Львівської залізниці на станцію Комунарськ Донецької залізниці за залізничною накладною № 38091500 одержувачу: ПАТ "АМК" був направлений вантаж: доломіт сирий металургійний, згідно з відомістю вагонів у шести вагонах: №№ 52728854, 53549077, 53517934, 53585691, 52749330, 52728284. Платником згідно з даною залізничною накладною визначено ПрАТ "Укренерготранс".

У зв'язку з проведенням активної фази антнтерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей України та пошкодженням залізничної інфраструктури, з 28.07.2014 року і до відміни Укрзалізницею введено конвенційну заборону (розпорядження №ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 року) на навантаження (відправлення) всіх вантажів та відправлення зі станцій залізниць України, країн СНД і Балтії на станції Дебальцеве, Дебальцеве-Сортувальна, Комунарськ та інших станцій Донецької залізниці.

Ці обставини призвели до того, що ПрАТ "Укренерготранс" звернувся до ДП "Донецька залізниця" з листом № 3.6-806 від 05.09.2014 р. щодо організації переадресування на шляху прямування по станції Демурене Донецької залізниці завантажених 6 вагонів №№ 52728854, 53549077, 53517934, 53585691, 52749330, 52728284 новому одержувачу: ПАТ «ДМК ім. Дзержинського» на станцію призначення: Дніпродзержинськ Придніпровської залізниці. Зазначено, що по даному переадресуванню позивач гарантує оплату збору за оформлення переадресування вантажів, збору за маневрову роботу (за наявності).

29.09.2014 р. ДП "Донецька залізниця" з особового рахунку ПрАТ "Укренерготранс" № 9100478 по накопичувальній картці № 29090023 було списано грошові кошти в загальній сумі 211 778 грн. 42 коп, із яких, як зазначають сторони та третя особа у справі: сума 126 987 грн. 12 коп. - збір за зберігання вагонів на коліях загального користування, сума 84 791 грн. 30 коп. - плата за користування вагонами.

30 вересня 2014 року третя особа виставила позивачу рахунок на оплату та акт надання транспотрно-експедиціцйних послуг № 00307 на загальну суму 685 356 грн. 05 коп. які позивач оплатив, про свідчить платіжне доручення № 17209 від 30.09.2014 року.

Позивачем, на адресу відповідача було направлено Претензію № 062/7а-794 від 07.11.2014 року в якій позивач просив відповідача розглянути претензію у строк, обумовлений чинним законодавством України, та прийняти рішення про перерахування надмірно нарахованих та безакцептно стягнутих з платника грошових коштів за переадресування 6 вагонів в сумі 211 778 грн. 42 грн., у т.ч. ПДВ-20% у сумі 35 296 грн. 40 коп.

Однак на час подання позову до суду першої інстанції відповідь на претензію не була надана, грошові кошти відповідачем не повернуті.

Статтею 1 Господарського кодексу України передбачено право на звернення до господарського суду підприємств та організацій за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ст.133 Статуту залізниць передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноважений особі, яка виступає від їх імені.

Встановлено, що заявлена до стягнення сума 211 778 грн. 42 коп., по накопичувальній картці № 29090023, є збором за зберігання вагонів на коліях загального користування та платою за користування вагонами, і відповідно до Статуту залізниць ця плата не є мірою відповідальності, яка може застосовуватися лише за наявності вини сторони у зобов'язанні. Тобто, це оплата за договором і оспорювати підстави для стягнення і її розмір може сторона, яка сплатила (з рахунку якої списано ці кошти).

З матеріалів справи вбачається, що позивач прийняв належне виконання наданих третьою особою транспортно-експедиційних послуг без зауважень і сплатив вартість цих послуг, однак це не свідчить, що у разі не згоди зі списанням з рахунку третьої особи 211 778 грн. 42 коп., позивач має право стягувати з ДП «Донецька залізниця» вказану суму, як плату за надання послуг.

Згідно статті 29 Статуту залізниць України (далі - Статут) Укрзалізниця має право запроваджувати тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.

Враховуючи порушення поїздного руху бойовими діями, Укрзалізниця скористалась наданим їй правом на введення тимчасового обмеження щодо перевезень на деяких станціях, у тому числі і для станції Комунарськ розпорядженням від 28.07.2014р. № ЦЗМ-14 1263, яке діє і на теперішній час.

Відповідно до статті 44 Статуту залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення, з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

В усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку заміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов'язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами (стаття 45 Статуту).

Як передбачено п. 14 Правил переадресування вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.08.2001 № 542 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.9.2001 р. за № 794/5986, якщо залізниця не має можливості видати вантаж, то за вказівкою відправника вона переадресовує його на іншу станцію призначення, іншому одержувачу або повертає його відправнику. Таке переадресування оформлюється за первинними документами з внесенням до них усіх платежів, пов'язаних із затримкою вантажу.

Переадресування згідно з цим пунктом здійснюється за наявністю гарантії сплати всіх належних залізниці платежів новим одержувачем.

Відповідно до п. 13 цих Правил, за час затримки вагонів до оформлення відправником перевізних документів на переадресування стягується плата за користування вагонами згідно статей 44 та 119 Статуту. Період затримки обчислюється з часу, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу, до оформлення відправником перевізних документів на переадресований вантаж.

Відповідно до ст. 5 Господарського кодексу України (далі ГК) суб'єкти господарювання, до яких належить і Донецька залізниця, на підставі ст. 306 ГК, та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Відповідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно вимог статті 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності, учасника господарських відносин є скоєне ним правопорушення у сфері господарювання

Згідно ст. 6 глави 1 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Судова колегія відзначає, що між позивачем та відповідачем були укладені договори перевезення, тобто залізничні накладні, які є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача (яким є позивач), умовами яких не передбачено списання коштів за перевезення з особового рахунка позивача.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що ПАТ "АМК" є неналежним позивачем по справі, оскільки згідно даних накопичувальної картки № 29090023 збори за послуги, пов'язані з перевезенням вантажів були списані з особового рахунку ПрАТ "Укренерготранс", а не з особового рахунка позивача.

Договірні відносини щодо розрахунку за перевезення вантажу ДП "Донецька залізниця" мала з експедитором ПрАТ "Укренерготранс", а не з позивачем.

Відтак, у позивача відсутні підстави для стягнення спірних 211 778 грн. 42 коп. з ДП "Донецька залізниця".

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому, залишається в силі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ, Луганська область на рішення господарського суду Запорізької області від 09.06.2015 року по справі №908/1964/15-г - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 09.06.2015 року по справі №908/1964/15-г - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: О.О. Радіонова

Л.Ф. Чернота

Надруковано: 6 прим.

1.позивачу

2. відповідачу

3. третій особі

4. у справу

5. апеляційному суду 6. ГСЗО