РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року Справа № 5019/117/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Крейбух О.Г. , суддя Павлюк І. Ю.

при секретарі Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ на ухвалу господарського суду Рівненської області від 24.06.15р. у справі № 5019/117/11 (суддя Горплюк А.М.)

за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Рівнеазот"

про стягнення 392 493 273 грн. 50 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 8 червня 2011 року у справі № 5019/117/11 (суддя Марченко Ю.А.) позовні вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Відкритого акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення 392 493 273 грн. 50 коп. задоволено частково, вирішено стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 315 865 678,78 грн. основного боргу за поставлений природний газ, 31 810 952,80 грн. пені, 16 672 418,26 грн. інфляційних втрат, 6 033 626,15 грн. 3% річних, 24 061,80 грн. витрат на оплату державного мита та 222,68 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2014 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.06.2014 року, рішення місцевого господарського суду в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних, судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення змінено, стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 27 026 494,52 грн. - пені, 5 747 035,60 грн. - 3% річних, 14 324 388,38 грн. - інфляційних, 23 582,40 грн. - судового збору, 218,25 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

9 червня 2015 року Відповідач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про розстрочку виконання рішення від 8 червня 2011 року та постанови суду апеляційної інстанції від 7 травня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 24 червня 2015 року (суддя Горплюк А.М.) у справі № 5019/117/11 зазначену заяву Відповідача задоволено частково та вирішено розстрочити виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 8 червня 2011року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2014 року строком на 4 (чотири) роки згідно графіку погашення заборгованості: з 1 липня 2015 року до 30 вересня 2015 року в сумі 100 000 грн. 00 коп.; з 1 жовтня 2015 року до 31 грудня 2015 року в сумі 100 000 грн. 00 коп.; з 1 січня 2016 року до 31 березня 2016 року в сумі 100 000 грн. 00 коп.; з 1 квітня 2016 року до 30 червня 2016 року в сумі 100 000 грн. 00 коп.; з 1 липня 2016 року до 30 вересня 2016 року в сумі 150 000 грн. 00 коп.; з 1 жовтня 2016 року до 31 грудня 2016 року в сумі 150 000 грн. 00 коп.; з 1 січня 2017 року до 31 березня 2017 року в сумі 150 000 грн. 00 коп.; з 1 квітня 2017 року до 30 червня 2017 року в сумі 150 000 грн. 00 коп.; з 1 липня 2017 року до 30 вересня 2017 року в сумі 200 000 грн. 00 коп.; з 1 жовтня 2017 року до 31 грудня 2017 року в сумі 200 000 грн. 00 коп.; з 1 січня 2018 року до 31 березня 2018 року в сумі 200 000 грн. 00 коп.; з 1 квітня 2018 року до 30 червня 2018 року в сумі 200 000 грн. 00 коп.; з 1 липня 2018 року до 30 вересня 2018 року в сумі 85 492 718 грн. 60 коп.; з 1 жовтня 2018 року до 31 грудня 2018 року в сумі 85 492 718 грн. 60 коп.; з 1 січня 2019 року до 31 березня 2019 року в сумі 85 492 718 грн. 60 коп.; з 1 квітня 2019 року до 30 червня 2019 року в сумі 85 492 718 грн. 62 коп..

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 33-38), у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове процесуальне рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, зокрема статтей 43 (щодо правил оцінки доказів) та 121 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, апелянт як на підставу скасування ухвали суду посилається на те, що матеріальні інтереси Позивача залишилися поза увагою, оскільки, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що Позивач як державне підприємство є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Також, апелянт зауважує, що внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ Позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24 % річних.

Ухвалою суду від 30 липня 2015 року апеляційну скаргу Позивача було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Савченко Г.І. та призначено до розгляду на 13 серпня 2015 року .

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 6 серпня 2015 року, з підстав, висвітлених у даній ухвалі, було витребувано в господарського суду Рівненської області усі наявні матеріали справи № 5019/117/11.

Розпорядженням в.о. голови Рівненського апеляційного господарського суду від 12 серпня 2015 року, було внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Павлюк І.Ю..

13 серпня 2015 року від судді Рівненського апеляційного господарського суду Демидюк О.О. (головуючої судді по даній справі) надійшла заява про самовідвід, яка обгрунтована тим, що постановою Вищого господарського суду України скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2014 року в справі № 5019/117/11 прийняту за участю судді Демидюк О.О..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13 серпня 2015 року заяву про самовідвід судді Рівненського апеляційного господарського суду Демидюк Оксани Олександрівни в справі № 5019/117/11 було задоволено.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 18 серпня 2015 року, у зв'язку із задоволенням самовідводу головуючої судді Демидюк О.О., було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Крейбух О.Г., суддя Павлюк І.Ю..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2015 року (а.с. 55), апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 2 вересня 2015 року на 12 год. 00 хв..

В судовому засіданні від 2 вересня 2015 року представник Позивача підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі та надав обгрунтування своєї позиції.

В судовому засіданні від 2 вересня 2015 року представник Відповідача заперечив проти доводів Позивача, висвітлених в апеляційній скарзі та просить залишити ухвалу місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід задоволити, ухвалу господарського суду Рівненської області від 24 червня 2015 року скасувати, прийняти нове рішення котрим в задоволенні заяви Відповідача щодо розстрочки виконання рішення господарського суду Рівненської області по справі № 5019/117/11 від 8 червня 2011 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2014 року відмовити. При цьому колегія суду виходила з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що Позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Відповідача про стягнення 392 493 273 грн. 50 коп., з яких 315 865 678 грн. 78 коп. основний борг за поставлений природній газ, 31 810 952 грн. 80 коп. пені, 16 672 418 грн. 26 коп. інфляційних втрат, 6 033 626 грн. 15 коп. 3% річних та 22 110 597 грн. 51 коп. 7% штрафу.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 8 червня 2011 року в справі № 5019/117/11 позовні вимоги Позивача до Відповідача про стягнення 392 493 273 грн. 50 коп. задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 315 865 678 грн. 78 коп. основного боргу за поставлений природній газ, 31 810 952 грн. 80 коп. пені, 16 672 418 грн. 26 коп. інфляційних втрат, 6 033 626 грн.15 коп. 3% річних. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача 24 061 грн. 80 коп. витрат на оплату державного мита та 222 грн. 68 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2014 року рішення господарського суду Рівненської області від 8 червня 2011 року в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних, судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення змінено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 27 026 494 грн. 52 коп. пені, 5747 035 грн. 60 коп. 3% річних, 14 324 388 грн. 38 коп. інфляційних. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача 23 582 грн. 40 коп. судового збору, 218,25 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 червня 2014 року постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2014 року в справі № 5019/117/11 залишено без змін.

Відповідач, 9 червня 2015 року звернувся до господарського суду Рівненської області з заявою № 358-юв про розстрочку виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2014 року та рішення господарського суду Рівненської області від 8 червня 2011 року строком на 4 роки, обґрунтовуючи свою заяву тим, що Відповідач є бюджетоутворюючим підприємством, яке на сьогоднішній день перебуває в скрутному фінансовому становищі, наявна загроза банкрутства підприємства. В разі виконання рішення, прийнятого по даній справі та стягнення заборгованості Відповідач може припинити свою діяльність повністю, що матиме негативні наслідки як для працівників підприємства так і для державного та місцевих бюджетів, до яких Відповідач регулярно сплачує податки та збори встановлені чинним законодавством.

Колегія суду зауважує, що відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 121 Господарського процесуального кодексу України: при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання; про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку; в необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Рівненський апеляційний господарський суд, звертає увагу на те, що відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 року „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, господарський суд на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі-рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно із пунктом 7.1.2 даної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України: розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі; строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом; при цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками).

Як вбачається з пункту 7.2 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України: підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Відповідно до пункту 7.6 згаданої Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України: частина третя статті 121 Господарського процесуального кодексу України вимагає від господарського суду винесення ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його виконання. Відповідна ухвала може бути оскаржена в апеляційному та в касаційному порядку. За відсутності підстав для вчинення зазначених процесуальних дій господарський суд виносить ухвалу про відмову відповідно у відстрочці або розстрочці виконання рішення, у зміні способу і порядку його виконання.

Поряд з тим, колегія суддів констатує, що згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року „Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Враховуючи нормативно-правову базу чинного законодавства України, котре направлено на врегулювання питань з приводу розстрочки та відстрочки виконання рішення суду в площині доказів, доданих Відповідачем на обґрунтування підстав для розстрочки виконання судових актів, колегія суддів констатує, що сам факт скрутного фінансового становища не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки сам же субєкт господарської діяльності своєю господарською діяльністю і привів свій фінансовий стан до тяжкого.

Водночас, в підтвердження важкого фінансового стану Відповідач надав суду подану податковому органу податкові декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування становлять 10 179 302 833 грн., в той час як витрати становлять 16 653 962 628 грн., обєкт оподаткування при таких показниках є відємним та становить: - 6 474 659 795 грн. Крім цього, апелян зазаначяає в своїй заяві, що коливання курсу гривні, нестабільна соціально - політична, економічна ситуація в країні негативно впливає на діяльність підприємства, що має наслідком зниження фінансових показників.

Крім того, апелянт зазначає, що згідно Договору № 1798 від 25 листопада 2005 року, Відповідач здійснює очистку каналізаційних госппобутових та промислових стічних вод усього міста Рівне. РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" має заборгованість перед Відповідачем, яка становить 1 314 945 грн. 27 коп., і не в змозі її погасити. Утримання очисних споруд здійснюється за власні кошти Відповідача. Такі обставини спричиняють додаткові непередбачувані витрати на забезпечення належної діяльності очисних споруд, оскільки, як зауважує апелянт, перебої в їхній роботі можуть призвести до забруднення навколишнього природного середовища в межах усього міста, розповсюдження інфекційних захворювань, та інших негативних наслідків.

Водночас, колегія суддів констатує, що відповідно до статті 1 пункту 1.1 Положення про порядок здійснення аналізу фінансового стану підприємств, що підлягають приватизації, затвердженого наказом № 49/121 від 26 січня 2001 року Міністерством фінансів України: фінансовий стан підприємства це сукупність показників, що відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні й потенційні фінансові можливості підприємства; незадовільний фінансовий стан - характеризується неефективним розміщенням ресурсів та неефективним використанням їх, незадовільною платоспроможністю підприємства, наявністю простроченої заборгованості перед бюджетом, з заробітної плати, недостатньою фінансовою стійкістю у зв'язку з несприятливими тенденціями розвитку виробництва та збуту продукції підприємства.

З метою визначення фінансоваого стану підприємства проводиться фінансовий аналіз підприємства, який складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості);аналіз рентабельності. Основним джерелом інформації для фінансового аналізу є бухгалтерська (фінансова) звітність підприємства за два останні календарні роки та останній звітний період.

Поряд з тим, колегія суду звертає увагу на той факт, що Відповідачем не було подано до матеріалів справи докази на підтвердження фінансового становища станом на 2014 -2015 роки.

Окрім того, Відповідачем на підтвердження свого скрутного становища не додано інформації щодо рахунків відкритих ним у банківських установах та довідок щодо відсутності на його рахунках грошових коштів. Крім того, в заяві не вказано дані щодо наявності або відсутності у Відповідача майна на яке може бути звернено стягнення.

Також, в заяві відсутній основний елемент необхідний для надання розстрочки а саме винятковість обставин. Крім того, з даної заяви та доданих доказів взагалі не вбачається, що не надання такої розстрочки зможе зробити неможливим виконання такого рішення у майбутньому (умова, котра також є обовязковою для надання розстрочки.

В зв'язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні колегією суддів враховуються висновки закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року в справі «Чижов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, в розумінні статті 617 Цивільного кодексу України, обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів, не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Позатим, слід зазначити, що відповідно до статті 42 та абзацу 5 статті 44 Господарського Кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що наведені Відповідачем обставини передусім є наслідком господарської діяльності Відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу якихось обєктивних та незалежних від боржника обставин.

Отже, виходячи з усього описаного вище розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх обєктивний вплив на виконання судового рішення. Крім цього, повинні враховуватись інтереси сторін, їх матеріальний стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи.

Таким чином, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відповідно, встановлення та підтвердження факту наявності виключних обставин, на які посилається Відповідач, можливо лише внаслідок сукупного аналізу відповідних доказів щодо наявності зазначених обставин, що безпосередньо впливають на можливість виконання рішення суду Відповідача у момент звернення рішення до виконання.

Таким чином, колегією суддів враховуючи тривалість невиконання зобов'язань за договором, встановлено відсутність обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду в даній справі, у звязку з чим слід зробити висновок щодо відсутності підстав для розстрочки виконання рішення місцевого господарського суду від 8 червня 2011 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2014 року.

Також матеріалами справи підтверджено, що Відповідач й надалі проводить свою господарську діяльність.

При цьому, Рівненський апеляційний господарський суд враховує можливі негативні наслідки для Відповідача при виконанні рішення у встановлений строк але, перш за все, враховує такі ж наслідки і для Позивача у виконавчому провадженні при затримці виконання рішення та вважає за необхідне не допускати їх настання (оскільки саме надання таких відстрочок у даному випадку може зробити виконання цього судового рішення неможливим у майбутньому).

Все вищенаведене у даній судовій постанові призводить Рівненський апеляційний господарський суд до висновку, що апеляційна скарга Позивача підлягає до задоволення.

Поряд з тим, приймаючи таке рішення суд критично оцінює поданий графік розстрочки, за котрим Відповідач мав би сплатити Позивачу в срок до 30 червня 2018 року 1 800 000 грн., а з 1 липня 2018 року по 30 червня 2019 року - 341 930 874 грн. 42 коп.. Дане на переконання колегії суду вказує на те, що (з огляду на беззаперечну нерівність графіку) по-суті подаючи такий графік на затвердження Відповідач пробує ще раз відстрочити виконання судового рішення на декілька років в частині, що перевищує 99 % загальної суми боргу. При цьому, суд звертає увагу на те, що Позивачу вже неодноразово по даній справі було відмовлено у відстрочці виконання даного судового рішення (Постанова Вищого господарського суду від 19 листопада 2014 року та від 27 травня 2015 року).

Враховуючи усе вищевказане в даній судовій постанові Рівненський апеляційний господарський суд констатує неповне зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм процесуального права. Дане, в свою чергу, в силу дії пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування даної ухвали.

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд задовольняє апеляційну скаргу Позивача, скасовує ухвалу господарського суду Рівненської області від 24 червня 2015 року, при цьому приймає нове рішення, котрим відмовляє в задоволенні заяви Відповідача щодо розстрочки виконання рішення господарського суду Рівненської області по справі № 5019/117/11 від 8 червня 2011 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2014 року.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на Відповідача.

Керуючись статями 99, 101, 103-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 24 червня 2015 року в справі № 5019/117/11 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, котрим відмовити ОСОБА_4 акціонерному товариству "Рівнеазот" в задоволенні заяви про розстрочку виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2014 року та рішення господарського суду Рівненської області від 8 червня 2011 року в справі № 5019/117/11.

4. Стягнути з ОСОБА_4 акціонерному товариству "Рівнеазот" (33017, м.Рівне-17, , р/р 260010694 в АБ «Кліринговий дім», м.Київ, МФО 300647) на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, , р/р 09 в ГОУ «Промінвестбанк України»МФО 300012) 609 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду Рівненської області видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

8. Матеріали оскарження ухвали та справу № 5019/117/11 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Павлюк І. Ю.