ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 р. Справа № 917/1240/15

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарство "Полтаватеплоенерго", 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а

до Полтавської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Україна", майдан Незалежності, 24, м.Полтава, 36003

про стягнення грошових коштів у сумі 53631,96 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Данілова Н.Н.

від відповідача: відсутні

У судовому засіданні після виходу з нарадчої кімнати оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення згідно ст. 85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 53631,96 грн. заборгованості за договором 3330"С" від 01.12.2011 р. на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 35114,92 грн основного боргу, 7712,67 грн пені, 443,79 грн 3% річних, 10360,58 грн. інфляційних втрат.

Представник позивача надав клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення 5000,00 грн. основного боргу в зв'язку з відсутністю предмету спору, в частині стягнення суми 30114,92 грн. основного боргу, 335,60 грн. 3% річних, 9456,05 грн. інфляційних втрат наполягає на задоволенні, з мотивів вкладених у позовній заяві.

Відповідач явку свого представника в засідання суду не забезпечив, у відзиві на позовну заяву №78 від 02.07.2015 р. (а.с. - 30) факт наявності заборгованості не заперечує, посилається на тяжкий фінансовий стан та просить суд не застосовувати штрафні санкції та дозволити реструктуризувати борг.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01.12.2011 року між сторонами було укладено договір № 3330 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (надалі Договір, а. с. - 9-10), згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення та гарячого водопостачання приміщень відповідача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по майдану Незалежності, 24. Крім того, до даного договору були укладені Додаткові угоди (копії в матеріалах справи, а.с. - 13-19).

При цьому сторони узгодили наступне:

- оплата за опалення та гаряче водопостачання, що проводить відповідач, стягується на підставі тарифів, встановлених уповноваженими органом. На момент укладення договору відповідно до діючих тарифів вартість 1 Гкал - 802,18 грн. (без ПДВ), 962,62 грн. з врахуванням ПДВ для потреб інших споживачів (Ш група). Оплата за опалення та гаряче водопостачання проводиться за фактично використану кількість теплової енергії (п. 30 Договору);

- всі розрахунки по даному договору проводяться на підставі рахунку, виписаного позивачем відповідачу, з обов'язковим застосуванням діючих тарифів. Відповідачу зобов'язується сплачувати за опалення за затвердженим тарифом один раз в місяць в строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим з урахуванням суми проміжних платежів, а також можлива попередня оплата (п. 31 Договору).

- у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, якщо інше не передбачене діючим законодавством, а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України (пункт 31 абз. 4 в редакції Додаткової угоди №3).

- факт отримання відповідачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору.

В разі неповернення відповідачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 12 Договору він, підписаний позивачем в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання відповідачу теплової енергії (п. 31 Договору).

- даний договір заключний на період а) для опалення з 01.12.2012 р. по 31.12.2015 р.; Договір вважається продовженим на наступний рік, якщо споживач за місяць до закінчення строку дії не буде заявлено однією із сторін про припинення договору або його перегляд ( п. 37 Договору в редакції додаткової угоди №7 від 01.08.2011 р.).

Дії, спрямовані на розірвання договору чи припинення його дії, сторонами не вчинялися.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо відпуску теплової енергії та відповідно до наданих ним Актів приймання-передачі, які підписані позивачем в односторонньому порядку, відповідачу були надані послуги за період 01.11.2014 р. по 05.06.2015 р. на загальну суму 35114,92 грн. та надіслані на адресу відповідача відповідні рахунки (копії актів приймання -передачі, рахунків та докази їх направлення відповідачу - в матеріалах справи - арк. спр. 40-50).

В порушення взятих на себе за договором зобов'язань відповідач за поставлену теплову енергію в гарячій воді вчасно та повністю не розраховувався, внаслідок чого у нього, за даними позивача утворилась заборгованість у сумі 35114,92 гривень за період з 01.11.2014 р. по 05.06.2015 р.

Крім того, на підставі договору, ст. 230 ГК України та 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 7712,67 грн. пені та 443,79 грн. 3% річних та 10360,58 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 53631,96 грн.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору про надання послуг, за яким в силу ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (зокрема, сплата суми боргу). Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе у разі, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи (п.4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

У зв'язку з тим, що відповідач після звернення до суду з позовом погасив 50000,00 грн основної заборгованості за договором №3330,"С" від 01.12.2011 р. провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає припиненню.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 30114,92 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір №3330,"С" від 01.12.2011 р. року на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води та додаткові угоди до нього, рахунки на оплату послуг, Акти приймання-передачі теплової енергії та докази їх надсилання, оригінали відповідних документів оглянуті в судовому засіданні) та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора ІПС "Ліга", за результатами розрахунку суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 5543,68 грн. пені, 335,60 грн. 3% річних та 9456,05 грн. інфляційних втрат

У відзиві на позов відповідач просить реструктуризувати борг тане застосовувати до нього штрафні санкції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено право суду не застосовувати штрафні санкції до боржника чи реструктуризвати заборгованість.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивачем надано належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог. За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст.49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, п. 1-1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Полтавської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Україна" (майдан Незалежності, 24, м.Полтава, 36003, 02608266) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул.Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, код ЄДРПО 03338030) - 30114,92 грн. основного боргу, 5543,68 грн. пені, 335,60 грн. 3% річних, 9456,05 грн. інфляційних втрат та 1827,00 судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Провадження в частині стягнення 5000,00 грн основного боргу - припинити.

Повне рішення складено 21.08.2014 р.

Суддя Н.Г. Гетя