ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.09.2015 Справа №905/296/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м.Краматорськ Донецької області, ,

про стягнення 13 046 728,34 грн.,

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 13 046 728,34 грн., у тому числі 1 530 422,22грн. 3% річних, 7 326 034,25 грн. інфляційних витрат та 4 190 271,87 грн. пені.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п.3.1.11 та п.3.1.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/296/15 визначено суддю Ніколаєву Л.В.

Ухвалою суду від 11.06.2015р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/296/15.

03.08.2015р. змінено склад суду та призначено для розгляду справи №905/296/15 суддю Кротінову О.В., у звязку з перебуванням судді Ніколаєвої Л.В. на лікарняному.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про купівлю-продаж природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобовязань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня-червня 2013р. та серпня-грудня 2013р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування інфляційних витрат за зобовязаннями березня-червня, серпня-грудня 2013р. починаючи з квітня 2014р. по жовтень 2014р. в цілому, 3% річних за зобовязаннями січня-червня, серпня-грудня 2013р. з 14.02.2013р. по 27.10.2014р. та пені за зобовязаннями січня-червня, серпня-грудня 2013р. з 14.02.2013р. по 13.07.2014р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, у копіях: договір купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р., акти приймання-передачі природного газу за січень-червень, серпень-грудень 2013р., а також сальдо відповідача з 01.01.2013р. по 28.02.2014р., витяг по операціям по підприємству відповідача з 01.01.2013р. по 28.02.2014р..

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.526, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.2, 54, 56, 57, 61, 64 Господарського процесуального кодексу України.

06.07.2015р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив №б/н від 02.07.2015р., відповідно до якого позовні вимоги не визнано у повному обсязі; підтверджено отримання природного газу на підставі договору №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р. у 2013р. на загальну суму 80 738 364,00 грн.; проти факту поставки у вказаних позивачем обсягах, а також подальше погашення нарахувань в строки, зазначені останнім в розрахунку до позову, відповідач не заперечує. При цьому, зазначає про укладання договорів про організацію взаєморозрахунків №234/30 від 17.02.2014р. та №332/30 від 12.08.2014р., укладених відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014рік» та між, у тому числі, позивачем і відповідачем, внаслідок чого зявилась можливість остаточно здійснити розрахунки за спожитий газ, окрім того, наголошено, що умовами вказаних правочинів змінено строки виконання боржником грошових зобовязань та передбачено зобовязання сторін, з метою виконання таких договорів, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, засвідчено відсутність претензії стосовно предмета договору жодної із сторін після його виконання. Відтак, починаючи з 17.02.2014р. відповідач на виконання умов договору №234/30 не мав сплачувати заборгованість в сумі 9 768 346,02 грн., яка була погашена за рахунок, виключно, субвенцій 01.04.2014р. та аналогічно щодо заборгованості в сумі 35 530 420,68грн. згідно договору №332/30, погашення якої було профінансовано державою лише в жовтні 2014р. та відповідно сплачено позивачу 27.10.2014р. Отже, відсутні підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, що передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Разом із відзивом суду представлено у копіях: протокол засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу №79 від 14.02.2014р. з додатком №1 до нього; договір про організацію взаєморозрахунків №234/30 від 17.02.2014р.; платіжне доручення №2398 від 01.04.2014р.; реєстр платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 01.04.2014р.; договір про організацію взаємних розрахунків №332/30 від 12.08.2014р.; платіжне доручення №7377 від 21.10.2014р.; реєстр платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 27.10.2014р., а також витяги з Єдиного державного реєстру судових рішень постанов Верховного суду України від 09.09.2014р., від 16.09.2014р., від 23.09.2014р., від 30.09.2014р., від 25.03.2015р., Вищого господарського суду України від 21.04.2015р. по справі №924/1265/13, рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.2015р. по справі №924/475/15.

04.08.2015р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області надано пояснення по справі №б/н від 31.07.2015р., відповідно до якого останній із доводами відповідача не погоджується, зауважує на нарахуванні інфляційних витрат та 3% річних за період з 14.02.2013р. по 01.04.2014р., тобто до моменту набуття чинності договором про організацію взаєморозрахунків у розумінні його п.14 (договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування), яким вважає 01.04.2014р. день виконання своїх зобовязань відповідачем за згаданим правочином; наполягає на тому, що безпосередньо у договір купівлі-продажу природного газу змін щодо строків виконання відповідачем своїх грошових зобовязань не внесено; підкреслює, що відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України не вважається підставою для звільнення відповідальності, зокрема, недодержання своїх обовязків боржником, відсутність у боржника необхідних коштів.

01.09.2015р. представником відповідача через канцелярію суду надано супровідний лист №б/н від 31.08.2015р., яким до матеріалів справи долучено копії документів у підтвердження правового статусу підприємства відповідача.

Розгляд справи відкладався на підставі положень ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 01.09.2015р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, із запереченнями відповідача не погодився, надав щодо них усні пояснення.

Представник відповідача у судовому засідання 01.09.2015р. наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, викладених у представленому суду відзиві.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

28.12.2012р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього правочину (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцю в період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 57 070,0 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 9640, лютий 9170, березень 8350, квітень 4630, травень 2240, червень 0, липень 0, серпень 2200, вересень 2100, жовтень 3860, листопад 6480, грудень 8400.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У розумінні п.3.4 договору, акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.2 договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., що разом становить 1 309,20 грн.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 6.3 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набуває чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п.11.1 договору).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р., від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від 31.05.2013р., від 30.06.2013р., від 31.08.2013р., від 30.09.2013р., від 31.10.2013р., від 30.11.2013р., від 31.12.2013р., за період січень-червень, серпень-грудень 2013р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2013р. 10 012 тис.м.куб. на суму 13 107 710,40 грн.;

у лютому 2013р. 10 505 тис.м.куб. на суму 13 753 146,00 грн.;

у березні 2013р. 9 744 тис.м.куб. на суму 12 756 844,80 грн.;

у квітні 2013р. 4 687 тис.м.куб. на суму 6 136 220,40 грн.;

у травні 2013р. 2 886 тис.м.куб. на суму 3 778 351,20 грн.;

у червні 2013р. - 57 тис.м.куб. на суму 74 624,40 грн.;

у серпні 2013р. - 350 тис.м.куб. на суму 458 220,00 грн.;

у вересні 2013р. 2 282 тис.м.куб. на суму 2 987 594,40 грн.;

у жовтні 2013 року 6 336 тис.м.куб. на суму 8 295 091,20 грн.;

у листопаді 2013 року 6 294 тис.м.куб. на суму 8 240 104,80 грн.;

у грудні 2013 року 8 517 тис.м.куб. на суму 11 150 456,40 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень-червень, серпень-грудень 2014р. у загальному обсязі 61 670 тис.куб.м. на суму 80 738 364,00 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий обсяг газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2013р. 13.02.2013р.;

за лютий 2013р. 13.03.2013р.;

за березень 2013р. 13.04.2013р.;

за квітень 2013р. 13.05.2013р.;

за травень 2013р. 13.06.2013р.;

за червень 2013р. 13.07.2013р.;

за серпень 2013р. 13.09.2013р.;

за вересень 2013р. 13.10.2013р.;

за жовтень 2013 року 13.11.2013р.;

за листопад 2013 року 13.12.2013р.;

за грудень 2013 року 13.01.2014р..

Разом з тим, зважаючи на дані, які містить розрахунок суми позовних вимог, сальдо та витяг по операціям щодо ТОВ «Краматорськтеплоенерго», а також враховуючи копії платіжних доручень №2398 від 01.04.2014р. та №7377 від 21.10.2014р., проведена оплата за природний газ спожитий у січні-червні, серпнігрудні 2013р. за договором купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р. в повному обсязі, а саме: 07.02.2013р. сплачено 5 000 000,00 грн., 18.02.2013р. 600 000,00 грн., 26.02.2013р. 3 520 506,27 грн., 28.02.2013р. 5 000 000,00 грн., 11.03.2013р. 1 000 000,00 грн., 19.03.2013р. 1 700 000,00грн., 27.03.2013р. 2 170 000,00 грн., 29.03.2013р. 4 167 634,80 грн., 17.05.2013р. 1 595 036,49 грн., 04.10.2013р. 300 000,00 грн., 29.10.2013р. 2 000 000,00грн., 23.12.2013р. 4 703 091,58 грн., 27.01.2014р. 3 683 328,16 грн., 01.04.2014р. 9 768 346,02 грн. та №7377 від 21.10.2014р. 35 530 420,68 грн.

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем природного газу в загальній сумі 80 738 364,00 грн. виконано з порушенням строків, встановлених договором.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення спірного основного зобовязання становить 7 326 034,25 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, за зобовязаннями березня 2013р. у період квітень 2013р. по березень 2014р. на суму з відрахуванням часткових оплат, але з урахуванням встановленої інфляції за попередні місяці у межах означеного часу; за зобовязаннями квітня 2013р. у період травень 2013р. по жовтень 2014р. на суму з відрахуванням часткових оплат, але з урахуванням встановленої інфляції за попередні місяці у межах означеного часу; за зобовязаннями травня 2013р. у період червень 2013р. по жовтень 2014р. на повну суму боргу; за зобовязаннями червня 2013р. у період липень 2013р. по жовтень 2014р. на повну суму боргу; за зобовязаннями серпня 2013р. у період вересень 2013р. по жовтень 2014р. на повну суму боргу; за зобовязаннями вересня 2013р. у період з жовтня 2013р. по жовтень 2014р. на повну суму боргу; за зобовязаннями жовтня 2013р. у період з листопада 2013р. по жовтень 2014р. на повну суму; за зобовязаннями листопада 2013р. у період грудень 2013р. жовтень 2014р. на повну суму; за зобовязаннями грудня 2013р. у період січень-жовтень 2014р. на повну суму, перший день прострочення визначено 14-е число місяця, наступного за місяцем поставки).

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних 1 530 422,22 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, першим днем прострочення визначено 14-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, а саме: за зобовязаннями січня 2013р. з 14.02.2013р. по 28.02.2013р. на суму боргу з врахуванням часткових оплат; за зобовязаннями лютого 2013р. з 14.03.2013р. по 29.10.2013р. на суму боргу з врахуванням часткових оплат; за зобовязаннями березня 2013р. з 14.04.2013р. по 01.04.2014р. на суму боргу з урахуванням часткових оплат; за зобовязаннями квітня 2013р. з 14.05.2013р. по 27.10.2014р. на суму боргу з урахуванням часткової оплати; за зобовязаннями травня 2013р. з 14.06.2013р. по 27.10.2014р. на повну суму; за зобовязаннями червня 2013р. з 14.07.2013р. по 27.10.2014р. на повну суму; за зобовязаннями серпня 2013р. з 14.09.2013р. по 27.10.2014р. на повну суму; за зобовязаннями вересня 2013р. з 14.10.2013р. по 27.10.2014р. на повну суму; за зобовязаннями жовтня 2013р. з 14.11.2013р. по 27.10.2014р. на повну суму; за зобовязаннями листопада 2013р. з 14.12.2013р. по 27.10.2014р. на повну суму; за зобовязаннями грудня 2013р. з 14.01.2014р. по 27.10.2014р. на повну суму).

Разом з тим, відповідач заперечує проти задоволення цих вимог, оскільки вважає, що приписи ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовні до спірних правовідносин, з огляду на укладення договорів про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014рік») №234/30 від 17.02.2014р. та №332/30 від 12.08.2014р.

Як свідчать матеріали справи, 17.02.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області, Департаментом фінансів Донецької облдержадміністрації, Управлінням Державної казначейської служби України у м.Краматорську Донецької області, Фінансовим управлінням Краматорської міської ради, Управлінням житлового та комунального господарства Краматорської міської ради, Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» укладено договір №234/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014рік»).

12.08.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області, Департаментом фінансів Донецької облдержадміністрації, Управлінням Державної казначейської служби України у м.Краматорську Донецької області, Фінансовим управлінням Краматорської міської ради, Управлінням житлового та комунального господарства Краматорської міської ради, Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» укладено договір №332/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014рік»).

Предметом наведених договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30 (п. 1 договору).

Відповідно до п.2 цих договорів, сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору.

Пунктом 3 договору №234/30 від 17.02.2014р. визначено, казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014р.» стороні першій у сумі 9 768 346,02 грн на підставі рішення Мінфіну.

За змістом п.3 договору №332/30 від 12.08.2014р. сумою означеного перерахування є 35 530 420,68грн..

З метою виконання договору сторони зобов'язуються, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (пп. 2 п.12 договорів); забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання сторонами платіжних документів територіальні органи Казначейства своїм платіжним дорученням можуть самостійно перерахувати кошти в порядку, передбаченому договором; сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору (п.17 договорів).

На виконання договору про організацію взаєморозрахунків №234/30 від 17.02.2014р. відповідач платіжним дорученням №2398 віж 01.04.2014р. перерахував позивачеві 9 768 346,02 грн. у погашення заборгованості за газ спожитий у 2013р. та на виконання договору №332/30 від 12.08.2014р. суму у розмірі 35 530 420,68 грн., як погашення заборгованості за спожитий газ у 2013р. згідно договору №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р. (платіжне доручення №7377 від 21.10.2014р.).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про теплопостачання» державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Пунктом 24 ст.14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено установити, що у 2014 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами частини третьої статті 15, частини третьої статті 29 і частини третьої статті 30 Бюджетного кодексу України, спрямовуються на реалізацію програм та заходів, визначених частиною четвертою статті 30 Бюджетного кодексу України, а кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються відповідно на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (за рахунок джерел, визначених пунктами 14, 15, 16, 17 і 20 статті 11, пунктом 5 статті 12 та пунктом 10 статті 13 цього Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30 затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок (Постанова №30) визначає механізм перерахування і надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість) (п.1 Порядку (Постанова №30)).

Згідно з п.4 цього Порядку, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобовязанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору. Примірний договір про організацію взаєморозрахунків наведений у додатках 2 і 3 (у разі проведення взаєморозрахунків за рахунок джерел, визначених пунктом 5 статті 12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», залучених до спеціального фонду державного бюджету відповідно до пункту 2 статті 16 даного Закону). Кількість сторін зазначеного договору є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та проведення розрахунків у повному обсязі.

Учасниками розрахунків є: територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у мм. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій або структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; газодобувні підприємства, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її філії, дочірні підприємства і компанії; субєкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство «Енергоринок»; державне підприємство «НЕК «Укренерго»; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство «Вугілля України»; вугледобувні підприємства; Держрезерв.

Учасниками розрахунків можуть бути субєкти господарювання незалежно від форми власності. Між надавачами послуг можуть бути проведені взаєморозрахунки. Із субєктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками або газодобувними підприємствами проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (з урахуванням пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду).

Казначейство перераховує субвенцію відповідно до Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2010 р. № 1132 (Офіційний вісник України, 2010 р., № 96, ст. 3399), і Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Мінфіном. Розрахунки за рахунок джерел, визначених пунктами 14-17 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», проводяться шляхом залучення коштів з єдиного казначейського рахунка (п.12 наведеного Порядку).

За приписами Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1132 від 15.12.2010р. визначено механізм перерахування міжбюджетних трансфертів з державного бюджету місцевим бюджетам (базова дотація, субвенції, стабілізаційна та додаткові дотації), реверсної дотації та міжбюджетних трансфертів між місцевими бюджетами, строки таких перерахувань.

Відтак, уклавши 17.02.2014р. та 12.08.2014р. договори про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок та строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р.

Так, за змістом підпунктів 2, 3, 5 п.10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні; забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування.

Договір про організацію взаєморозрахунків №234/30 від 17.02.2014р. та №332/30 від 12.08.2014р. набули чинності у дати їх укладення за наступних підстав.

Пунктом 15 вказаних правочинів визначено набрання ними чинності з моменту підписання сторонами. Дата та номер договору встановлюються після його підписання сторонами.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, датою договору про організацію взаєморозрахунків №234/30 визначено 17.02.2014р. та датою договору про організацію взаєморозрахунків №332/30 визначено 12.08.2014р.

Відповідно до п.20 договорів, договір вважається укладеним якщо він підписаний сторонами без розбіжностей та інших додаткових умов.

Одночасно, слід зазначити. Згідно зі ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнено згоди з усіх істотних умов. Істотними є ті умови договору, що визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнено згоди.

Договір про організацію взаєморозрахунків за видом є консенсуальним, а відтак вважається укладеним і набуває юридичного значення з моменту досягнення угоди з основних умов договору.

Як свідчать підписи сторін на договорі про організацію взаєморозрахунків №234/30 від 17.02.2014р. та №332/30 від 12.08.2014р., сторони погодили істотні умови для такого виду договорів без зауважень, розбіжностей та інших додаткових умов.

Таким чином, договір про організацію взаєморозрахунків №234/30 в частині грошового зобовязання, обумовленого ним, в розмірі 9 768 346,02 грн., набув чинності та є таким, що породжує права та обовязки для сторін з 17.02.2014р. Договір про організацію взаєморозрахунків №332/30 в частині грошового зобовязання, обумовленого ним, в розмірі 35 530 420,68 грн., набув чинності та є таким, що породжує права та обовязки для сторін з 12.08.2014р.

З огляду на таке, твердження позивача в частині набуття означеними договорами чинності з 01.04.2014р., тобто у день проведення відповідного фінансування, виходячи з п.16 договору №234/30 від 17.02.2014р. та №332/30 від 12.08.2014р., судом до уваги не прийнято.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що п.16 договору №234/30 від 17.02.2014р. та №332/30 від 12.08.2014р. у своїй редакції «Договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування» поряд з п.15 та п.20 вищеозначеного змісту, має на меті визначення умови застосування цих договорів та встановлює таку передумову, як проведення відповідного фінансування, а тому не може бути розцінений, як визначення моменту набуття таким договором юридичної сили, наслідком чого є обумовлений цим правочином спектр прав та обовязків для сторін. До того ж, договір про організацію взаєморозрахунків №332/30 укладено 12.08.2014р., що вказує на неможливість набуття ним чинності 01.04.2014р.. за відсутності юридичного факту безпосереднього його (правочину) вчинення.

Відтак, оцінивши в сукупності викладені обставини, наведені норми матеріального права та приймаючи до уваги зміст п.п.2, 3, 5 п.10 договору про організацію взаєморозрахунків №234/30 від 17.02.2014р., позивач та відповідач, підписавши даний договір, погодили новий порядок виконання грошового зобовязання, що виникло на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р., в розмірі 9 768 346,02 грн. Виходячи з чого, суд вбачає наявними підстави для застосування відповідальності, встановленої положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, за порушення визначених договором купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р., що є підставою заявлених позовних вимог, строків виконання грошового зобовязання в частині суми наявного боргу 9 768 346,02 грн. з першого дня прострочення, щодо кожної її складової, та по 16.02.2014р.

Підписавши договір про організацію взаєморозрахунків №332/30 від 12.08.2014р., позивач та відповідач, погодили новий порядок виконання іншої частини грошового зобовязання, що виникло на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р., в розмірі 35 530 420,68 грн. Виходячи з чого, наявні підстави для застосування відповідальності, встановленої положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, за порушення визначених договором купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р., що є підставою заявлених позовних вимог, строків виконання грошового зобовязання в частині суми наявного боргу 35 530 420,68 грн. з першого дня прострочення, щодо кожної її складової, та по 11.08.2014р.

З огляду на таке, заперечення позивача в цій частині судом до уваги не прийнято.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги твердження відповідача в частині відсутності підстав для застосування положень ст.625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин в цілому, оскільки є наявним факт прострочення строку виконання грошового зобовязання у тому числі в розмірі 9 768 346,02 грн. на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р. по 16.02.2014р. та в розмірі 35 530 420,68грн. по 11.08.2014р.

Доводи відповідача у підґрунтя викладеної позиції, як засвідчення сторонами у п.17 перелічених договорів про організацію взаєморозрахунків відсутності претензій жодної із сторін стосовно предмета договору після його виконання, є у спірному випадку безпідставними, оскільки означений пункт регулює наслідки відношень, що склались виключно у межах договору №234/30 від 17.02.2014р. та №332/30 від 12.08.2014р. та не розповсюджуються на правовідношення, обумовлені договором купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р.

Разом з тим, в частині нарахування інфляційних витрат за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р. слід виходити з наступного.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга» (п.3.2 означеної Постанови).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Відтак, по-перше, оскільки платіж за зобовязаннями березня 2013р. повинен бути здійснений не пізніше 13.04.2013р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з травня 2013р.; по-друге, відповідач 29.10.2013р. частково розрахувався за цим зобовязанням в сумі 192 321,16 грн., отже залишкова сума на останній день місяця, у якому здійснено платіж дорівнює 12 564 523,64грн. і саме вона є базою для розрахунку у період з жовтня 2013р. по листопад 2013р.; 23.12.2013р. відповідачем погашено дане зобовязання в розмірі 4 703 091, 58 грн., тому базою для нарахування інфляційних витрат у грудні 2013р. є сума 7 861 432,06 грн.; 27.01.2014р. відбулась чергова часткова сплата в розмірі 3 683 328,16 грн., отже базою для розрахунку у січні 2014р. є 4 178 103,90грн. Остаточний розрахунок проведено в сумі 4 178 103,90грн. за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №2398 від 01.04.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цього залишку відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №234/30 від 17.02.2014р., залишкова сума боргу за наслідками несвоєчасного виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р., яка підлягає сплати з урахуванням індексу інфляції, за станом на лютий 2014р. дорівнює 0.

Як свідчать обставини справи, за зобовязаннями квітня 2013р. розрахунок проведено в сумі 5 590 242,12грн. за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №2398 від 01.04.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цієї частки боргу відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №234/30 від 17.02.2014р., періодом для нарахування інфляційних витрат на повну суму боргу 6 136 220,40грн. є червень 2013р. січень 2014р.; залишкова сума боргу за наслідками несвоєчасного виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №13/2636-ТЕ-6 від 28.12.2012р. в розмірі 545 978,28 грн. оплачена за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №7377 від 21.10.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цієї частки боргу відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №332/30 від 12.08.2014р., періодом для нарахування інфляційних витрат стосовно неї (545 978,28 грн.) є лютий - липень 2014р.

За зобовязаннями травня 2013р. розрахунок проведено у повному обсязі в сумі 3 778 351,20 грн. за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №7377 від 21.10.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цієї частки боргу відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №332/30 від 12.08.2014р., періодом для нарахування інфляційних витрат стосовно неї (3 778 351,20 грн.) є липень 2013р. - липень 2014р.

За зобовязаннями червня 2013р. розрахунок проведено у повному обсязі в сумі 74 624,40 грн. за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №7377 від 21.10.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цієї частки боргу відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №332/30 від 12.08.2014р., періодом для нарахування інфляційних витрат стосовно неї (74 624,40 грн.) є серпень 2013р. - липень 2014р.

За зобовязаннями серпня 2013р. розрахунок проведено у повному обсязі в сумі 458 220,00 грн. за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №7377 від 21.10.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цієї частки боргу відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №332/30 від 12.08.2014р., періодом для нарахування інфляційних витрат стосовно неї (458 220,00 грн.) є жовтень 2013р. - липень 2014р.

За зобовязаннями вересня 2013р. розрахунок проведено у повному обсязі в сумі 2 987 594,40 грн. за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №7377 від 21.10.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цієї частки боргу відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №332/30 від 12.08.2014р., періодом для нарахування інфляційних витрат стосовно неї (2 987 594,40 грн.) є листопад 2013р. - липень 2014р.

За зобовязаннями жовтня 2013р. розрахунок проведено у повному обсязі в сумі 8 295 091,20 грн. за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №7377 від 21.10.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цієї частки боргу відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №332/30 від 12.08.2014р., періодом для нарахування інфляційних витрат стосовно неї (8 295 091,20 грн.) є грудень 2013р. - липень 2014р.

За зобовязаннями листопада 2013р. розрахунок проведено у повному обсязі в сумі 8 240 104,80 грн. за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №7377 від 21.10.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цієї частки боргу відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №332/30 від 12.08.2014р., періодом для нарахування інфляційних витрат стосовно неї (8 240 104,80 грн.) є січень 2014р. - липень 2014р.

За зобовязаннями грудня 2013р. розрахунок проведено у повному обсязі в сумі 11 150 456,40 грн. за рахунок наданої субвенції платіжним дорученням №7377 від 21.10.2014р. та оскільки досягнення згоди, щодо зміни умов сплати цієї частки боргу відбулось шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №332/30 від 12.08.2014р., періодом для нарахування інфляційних витрат стосовно неї (11 150 456,40 грн.) є лютий 2014р. - липень 2014р.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку про їх дійсний розмір в загальній сумі 4 573 545,41грн.

Приписами п.1.9 постанови пленума Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

З урахуванням встановленого здійснено перерахунок 3% річних, а саме за зобовязаннями січня 2013р. з 14.02.2013р. по 27.02.2013р. на суму боргу з врахуванням часткових оплат; за зобовязаннями лютого 2013р. з 14.03.2013р. по 28.10.2013р. на суму боргу з врахуванням часткових оплат; за зобовязаннями березня 2013р. з 14.04.2013р. по 16.02.2014р. на суму боргу з урахуванням часткових оплат; за зобовязаннями квітня 2013р. з 14.05.2013р. по 16.02.2014р. на суму 6 136 220,40 грн. та з 17.02.2014р. по 11.08.2014р. на суму боргу 545 978,28 грн.; за зобовязаннями травня 2013р. з 14.06.2013р. по 11.08.2014р. на повну суму; за зобовязаннями червня 2013р. з 14.07.2013р. по 11.08.2014р. на повну суму; за зобовязаннями серпня 2013р. з 14.09.2013р. по 11.08.2014р. на повну суму; за зобовязаннями вересня 2013р. з 14.10.2013р. по 11.08.2014р. на повну суму; за зобовязаннями жовтня 2013р. з 14.11.2013р. по 11.08.2014р. на повну суму; за зобовязаннями листопада 2013р. з 14.12.2013р. по 11.08.2014р. на повну суму; за зобовязаннями грудня 2013р. з 14.01.2014р. по 11.08.2014р. на повну суму.

За результатами такого розрахунку, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку про дійсний розмір 3% рфчних в загальній сумі 1 265 881,68грн.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 4 190 271,87 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, першим днем прострочення визначено 14-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, а саме: за зобовязаннями січня 2013р. з 14.02.2013р. по 28.02.2013р. на суму боргу з врахуванням часткових оплат; за зобовязаннями лютого 2013р. з 14.03.2013р. по 13.09.2013р. на суму боргу з врахуванням часткових оплат; за зобовязаннями березня 2013р. з 14.04.2013р. по 13.10.2013р. на суму боргу з урахуванням часткових оплат; за зобовязаннями квітня 2013р. з 14.05.2013р. по 13.11.2013р. на суму боргу з урахуванням часткової оплати; за зобовязаннями травня 2013р. з 14.06.2013р. по 13.12.2013р. на повну суму; за зобовязаннями червня 2013р. з 14.07.2013р. по 13.01.2014р. на повну суму; за зобовязаннями серпня 2013р. з 14.09.2013р. по 27.10.2014р. на повну суму; за зобовязаннями вересня 2013р. з 14.10.2013р. по 13.04.2014р. на повну суму; за зобовязаннями жовтня 2013р. з 14.11.2013р. по 13.05.2014р. на повну суму; за зобовязаннями листопада 2013р. з 14.12.2013р. по 13.06.2014р. на повну суму; за зобовязаннями грудня 2013р. з 14.01.2014р. по 13.07.2014р. на повну суму).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за наступні періоди прострочення: за зобовязаннями січня 2013р. з 14.02.2013р. по 27.02.2013р. на суму боргу з врахуванням часткових оплат; за зобовязаннями лютого 2013р. з 14.03.2013р. по 13.09.2013р. на суму боргу з врахуванням часткових оплат; за зобовязаннями березня 2013р. з 14.04.2013р. по 13.10.2013р. на суму боргу з урахуванням часткових оплат; за зобовязаннями квітня 2013р. з 14.05.2013р. по 13.11.2013р. на суму боргу з урахуванням часткової оплати; за зобовязаннями травня 2013р. з 14.06.2013р. по 13.12.2013р. на повну суму; за зобовязаннями червня 2013р. з 14.07.2013р. по 13.01.2014р. на повну суму; за зобовязаннями серпня 2013р. з 14.09.2013р. по 13.03.2014р. на повну суму; за зобовязаннями вересня 2013р. з 14.10.2013р. по 13.04.2014р. на повну суму; за зобовязаннями жовтня 2013р. з 14.11.2013р. по 13.05.2014р. на повну суму; за зобовязаннями листопада 2013р. з 14.12.2013р. по 13.06.2014р. на повну суму; за зобовязаннями грудня 2013р. з 14.01.2014р. по 13.07.2014р. на повну суму, суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог, що дорівнює 4 145 771,33 грн.

Судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 13 046 728,34 грн., у тому числі 1 530 422,22грн. 3% річних, 7 326 034,25грн. інфляційних витрат та 4 190 271,87 грн. пені, задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (84305, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Орджонікідзе, б.5, , п/р6944 у філії Донецького ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 335106) на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 9 985 198,42 грн., у тому числі 1 265 881,68 грн. 3% річних, 4 573 545,41 грн. інфляційних витрат та 4 145 771,33 грн. пені, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 55 931,13 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 01.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 04.09.2015р.

Суддя О.В. Кротінова