ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р. Справа № 922/2364/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Россолов В.В. , суддя Черленяк М.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивача - Перхун Ю.М. (довіреність №3639 від 03.10.2014 року);

відповідача - Волохай І.Ю. (довіреність №326 від 09.06.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№3343Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 03 червня 2015 року у справі №922/2364/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-технологічна лабораторія", м. Харків

про стягнення 22839,88 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Інформаційно-технологічна лабораторія " на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про надання послуг електрозв'язку №057001547/468 від 04.06.2004 р. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 22839,88 грн., з яких: 17920,97 грн. -основного боргу; 1191,31 грн. - сума пені; 308,89 грн. - 3% річних; 3418,71 грн. - збитки від інфляції. Судові витрати в розмірі 1827,00 грн. просить суд покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.06.2015р. (суддя Сальнікова Г.І.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-технологічна лабораторія" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 17920,97 грн. заборгованості, 1191,31 грн. пені, 3% річних в розмірі 308,89 грн., збитки від інфляції в розмірі 3418,71 грн., судові витрати в розмірі 1827,00 грн.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду міста Харкова від 03.06.2015р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 2161,68 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.06.2015 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 18.08.2015 року.

Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№11925 від 14.08.2015 року), в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача подав до суду пояснення до апеляційної скарги (вх.№11764 від 11.08.2015 року) та заперечення на відзив на апеляційну скаргу (вх.№12368 від 27.08.2015 року).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Шепітько І.І. та відпусткою судді Медуниці О.Є., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Россолов В.В., суддя Черленяк М.І.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №3 від 16.01.2013р. "Про внесення змін та доповнень до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України", зокрема, пунктом 2.2 доповнено постанову пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" пунктом 9-1 такого змісту: "9 -1. У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги."

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Россолов В.В., суддя Черленяк М.І. розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

18.08.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву до 02.09.2015 року до 11:00 год.

Після перерви в судовому засіданні 02.09.2015 року представник відповідача підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2004 р. між ВАТ "Укртелеком" та ТОВ "Інформаційно-технологічна лабораторія" був укладений типовий договір №057001547/468 (далі по тексту - договір) про надання послуг електрозв'язку.

Рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ "Укртелеком" від 14.06.2011 р. ВАТ "Укртелеком" перейменовано в ПАТ "Укртелеком", яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ "Укртелеком".

Відповідно до розділу 1 договору, предметом договору є зобов'язання позивача надавати відповідачу послуги електрозв'язку відповідно до додатків до договору.

В додатках до договору про надання послуг електрозв'язку №057001547/468 від 04.06.2004 перелічені види телекомунікаційних послуг, які погоджені сторонами. Додатки підписані уповноваженими особами сторін і скріплені печатками.

У додатку №4 до договору зазначений вид послуги БЗ у кількості 28 шт.

Відповідно до п.7.1 договору, строк дії договору складав п'ять років з дня підписання (тобто з 04.06.2004 р. по 04.06.2009 р.). Відповідно до п.7.2. термін дії договору продовжується на той же термін, якщо жодна зі сторін не повідомила про його припинення за місяць до закінчення терміну його дії. Таким чином, строк дії договору був продовженим до 04.06.2014 р.

З 05.06.2014 р. строк дії договору припинено.

Як встановлено судом першої інстанції, протягом строку дії договору позивач виконував свої обов'язки за вищевказаним договором і надавав відповідачу визначені договором послуги. Після припинення дії договору відповідач продовжував отримувати визначені договором послуги.

Відповідно до умов договору (додатку №4 до договору) відповідач користувався послугою - лінією безпосереднього зв'язку між двома кінцевими пунктами на місцевій телефонній мережі (БЗ).

Розділом 4 договору, був встановлений порядок оплати та розрахунків за надані позивачем послуги.

Зокрема п.п. 4.1, 4.2 договору передбачено, що послуги, які надаються Підприємством зв'язку - позивачем, оплачуються за тарифами, затвердженими згідно з чинним законодавством. Споживач сплачує послуги за спільно погодженою авансовою системою оплати.

Позивачем своєчасно відповідно до умов договору виставлялись відповідачу рахунки-акти до сплати за спірний період, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що встановлення позивачем тарифу на телекомунікаційні послуги є правомірним, отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Законом України "Про телекомунікації" встановлено право оператора телекомунікацій змінювати тарифи та порядок проведення таких змін.

Пунктом 62 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11 квітня 2012 р. № 295 (далі - Правила) - оплата отриманих послуг здійснюється за тарифами, тарифними планами, що діють на момент надання послуг.

Згідно п. 5 частини 1 статті 38 Закону України "Про телекомунікації" оператори телекомунікацій мають право на: установлення тарифів на телекомунікаційні послуги, що ними надаються, крім тих послуг, тарифи на які регулюються державою відповідно до цього Закону.

Тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами самостійно, за винятком випадків, передбачених у частині другій цієї статті.

Пунктом 58 Правил тарифи на послуги встановлюються операторами, провайдерами самостійно, крім тих, що згідно із Законом України "Про телекомунікації" підлягають державному регулюванню.

Відповідно до ст. 66 Закону України "Про телекомунікації", тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами телекомунікацій самостійно, за винятком наступних випадків: 1) тарифів на загальнодоступні послуги; 2) тарифів на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, з істотною ринковою перевагою на ринках певних телекомунікаційних послуг; 3) розрахункових такси за послуги пропуску трафіка до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій з істотною ринковою перевагою на ринках певних телекомунікаційних послуг; 4) тарифів на надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку операторів телекомунікацій.

Пунктом 59 Правил передбачено, що оператор, провайдер у разі зміни тарифів, тарифних планів, які він встановлює самостійно, не пізніше ніж за сім календарних днів до їх зміни зобов'язаний:

оприлюднити змінені тарифи, тарифні плани у засобах масової інформації та/або на своєму веб-сайті (за його наявності);

повідомити абонентові про зміну тарифів, тарифних планів на послуги, що йому надаються.

Таким чином, законом передбачено можливість для підприємства зв'язку самостійно встановлювати, змінювати тарифи, змінюючи таким чином в односторонньому порядку умови договору щодо оплати послуг.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не є оператором телекомунікацій, з істотною ринковою перевагою на ринках певних телекомунікаційних послуг.

Право на встановлення тарифу на телекомунікаційні послуги (організацію та користування лінією безпосереднього зв'язку між двома кінцевими пунктами на місцевій телефонній мережі) було реалізовано позивачем з урахуванням вищезазначених норм, шляхом опублікування у газеті центральних органів виконавчої влади України "Урядовий кур'єр" №74 (5203) від 23.04.2014 р. відповідного оголошення та розміщення інформації на сайті www.ukrtelekom.ua.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач з урахуванням норми ст.903 Цивільного кодексу України, вправі вимагати від відповідача виконання зобов'язання щодо сплати за надані послуги, з урахуванням тарифів, що були введено в дію з 01.05.2014 р.

Зазначене право, реалізоване позивачем шляхом направлення позивачу обґрунтованого рахунку-акту №6.2014.468570 за червень 2014 р., і рахунків-актів за період з липня 2014 р. по жовтень 2014р.

Згідно п.п.6 п.36 Правил споживачі зобов'язані виконувати умови договору, в тому числі своєчасно оплачувати отримані послуги.

Згідно п. 72 Правил плата вноситься після отримання ним рахунку, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не встановлено договором відповідно до законодавства.

Під час здійснення оплати послуг з надсиланням рахунків оператор, провайдер за кожний розрахунковий період безоплатно надсилає абонентові рахунок для оплати послуг (п.74 Правил).

Частина 2 ст.632 Цивільного кодексу України дозволяє в односторонньому порядку змінити ціну договору, якщо така зміна передбачена Законом (в даному випадку Закон України "Про телекомунікації"). Зазначене виключення передбачено і статтями 651, 654 Цивільного кодексу України та у ст.188 Господарського кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо правомірності встановлення позивачем тарифу на телекомунікаційні послуги (за користування лінією безпосереднього зв'язку - БЗ), тому заборгованість відповідача за отримані послуги за період з червня 2014 року по жовтень 2014 року за фактично надані послуги складає 19662,99 грн. При розрахунку заборгованості позивачем враховано часткову сплату заборгованості (передплата за телекомунікаційні послуги за червень 2014 р. у розмірі 1746,00грн.) та на час розгляду справи заборгованість складає 17920,97 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представником відповідача, сума заборгованості відповідачем не сплачена. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов договору, діючого законодавства, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі заборгованості у розмірі 17920,97 грн.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 3418,71 грн. збитків від інфляції, 308,89 грн. три проценти річних, 1191,31 грн. пені.

Згідно ст. 36 Закону України "Про телекомунікації" споживачі телекомунікаційних послуг несуть відповідальність за порушення норм цього Закону, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг відповідно до закону. У разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3418,71 грн. збитків від інфляції, 308,89 грн. три проценти річних, 1191,31 грн. пені. підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що безпідставним є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції невірно визначено предмет договору, укладеного між сторонами, а саме, що відповідач користувався послугою - лінією безпосереднього зв'язку між двома кінцевими пунктами на місцевій телефонній мережі (БЗ). Також відповідач зазначив, що впродовж дії Договору він користувався каналами безпосереднього зв'язку, а отже тарифи встановлені наказом № 159 на користування лініями безпосереднього зв'язку не можуть застосовуватися під час розрахунків за спірним Договором.

Проте, як зазначено позивачем, канал фактично нічим не відрізняється від лінії, це є тотожні поняття, які визначають одну і ту саму послугу перенесення електричних сигналів між двома пунктами телекомунікаційної мережі. Жодних фактів, які стверджували б зворотне або вказували на те, що існує окремо послуга «надання в користування каналів електрозв'язку» та «надання в користування ліній електрозв'язку» відповідачем не надано. Такої ж думки дотримувався й Антимонопольний комітет України надаючи 27.04.2015 року інформацію про розгляд запиту Відповідача № 142-29.3/09-4364 (т.1 а.с. 103-104).

ПАТ «Укртелеком» не є оператором телекомунікацій, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку. У червні 2011 року антимонопольний комітет України визнав таким, що втратили чинність, положення розділу І «Суб'єкти природних монополій» Переліку суб'єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавних ринках, затвердженого розпорядженням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 26 серпня 2005 року № 13-р/тк, щодо включення ВАТ «Укртелеком» до переліку суб'єктів природних монополій на загальнодержавних ринках. Таким чином, граничні тарифи на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку затверджені Рішенням НКР31 № 202 від 21.02.2006 року не застосовуються до послуг, які надаються Позивачем.

Крім того, як зазначив позивач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні, згадування про Граничні тарифи на основні послуги електрозв'язку в тексті Договору обумовлено тим, що на момент його укладання (2004 рік) їх дія розповсюджувалась на послуги, які надавались Позивачем.

Як встановлено колегією суддів, на виконання розпорядження Антимонопольного комітету України від 28.11.2012 року № 874 «Про затвердження Порядку складання та ведення зведеного переліку суб'єктів природних монополій» складено Зведений перелік суб'єктів природних монополій, до якого ПАТ «Укртелеком» не включено.

Під час зміни тарифів Позивачем дотримано усіх вимог встановлених пунктом 59 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, а саме: оприлюднено повідомлення про зміну тарифів в газеті «Урядовий кур'єр» (випуск № 74 Івід 23.04.2014 року) та на сайті www.ukrtelekom.ua., та повідомлено абонента про зміну тарифів, шляхом направлення обґрунтованого рахунку-акту за червень 2014 року.

Заходи вжиті Позивачем для повідомлення своїх абонентів про зміну існуючих тарифів визнані достатніми постановою Вищого господарського суду України від І31.03.2015 року по справі № 922/3490/14.

Отже, дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі в сумі 17920,97 грн., 3% річних в сумі 308,89 грн., інфляційних втрат в розмірі 3418,71 грн., та пені р. в сумі 1191,31 грн., враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем послуги та її отримання відповідачем, останній не надав доказів належного виконання взятих на себе зобов'язань щодо повної оплати за договором, або інших обґрунтованих заперечень проти позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Разом з тим, правомірним є посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо помилкового посилання судом першої інстанції в тексті рішення на позивача за первісним позовом (т.1 а.с. 125, 3 рядок зверху) та помилкове зазначення на сторінці 3 рішення підприємства зв'язку, щодо надає послуги відповідачем, хоча у даній справі це позивач. Проте, вказані помилки суду першої інстанції не призвели до прийняття неправильного рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015р. у справі №922/2364/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03 червня 2015 року у справі №922/2364/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 03.09.2015 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Черленяк М.І.