ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р.Справа № 916/949/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 11.03.2015 року

від відповідача не зявився.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СПТР, м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року

у справі №916/949/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства МОСТОБУД, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю СПТР, м. Одеса

про стягнення 83 616 грн. 72 коп.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «МОСТОБУД», м. Київ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СПТР, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства МОСТОБУД, м. Київ основний борг у сумі 60 032 грн. 84 коп., пеню в сумі 2 989 грн. 58 коп., інфляційні втрати в розмірі 17 282 грн. 13 коп., 3 % річних в сумі 3 312 грн. 17 коп., судовий збір у розмірі 1 827 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.08.2015 року у справі № 916/949/15-г (головуючий суддя Оборотова О.Ю., судді Дяченко Т.Г., Щавинська Ю.М.) позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю СПТР, м. Одеса на користь Публічного акціонерного товариства МОСТОБУД, м. Київ грошові кошти у розмірі 83 616 грн. 72 коп., які складаються з суми основної заборгованості 60 032 грн. 84 коп., пені 2 989 грн. 58 коп., інфляційних втрат 17 282 грн. 13 коп., 3 % річних 3 312 грн. 17 коп. та відшкодовано 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю СПТР, м. Одеса з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року по справі №916/949/15-г, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків місцевого господарського суду обставинам справи. Зокрема, господарським судом Одеської області не враховано те, що на підставі договору від 22.03.2013 року №2203/13, актів №1, №2 від 30.04.2014 року, у Товариства з обмеженою відповідальністю СПТР, м. Одеса відсутній обовязок щодо сплати на користь позивача грошових коштів генпідрядника Публічного акціонерного товариства «Чорномортехфлот» за договором від 14.03.2013 року №1403/13.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 06.08.2015 року.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/949/15-г та наданих представником позивача пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Відокремленим структурним підрозділом (філія) Публічного акціонерного товариства «МОСТОБУД», м. Київ та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПТР», м. Одеса було укладено Договір від 22.03.2013 року №2203/13, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СПТР», м. Одеса (Замовник) доручає, а Відокремлений структурний підрозділ (філія) Публічного акціонерного товариства «МОСТОБУД», м. Київ (Виконавець) приймає на себе виконання послуг плавкраном СПК 9/25 із забезпечення підйому перешкод з акваторії причалу №1 з ДП «ОМТП».

Зазначений договір, в силу статей 173-175 Господарського кодексу України, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань.

Предметом спору у даній справі є обов'язок відповідача оплатити виконані позивачем роботи за договором.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено статтею 175 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умовами договору від 22.03.2013 року №2203/13 передбачено, що склад послуг повинен відповідати технічному завданню (Додаток 1). Вартість вищезазначених послуг складається за фактично відпрацьований час, згідно розрахунку за 1 машино-годину експлуатації крана плавучого в/п 25 т., відображеного в Додатку № 2, який є невідємною частиною договору (пункти 1.2., 1.3 договору).

Пунктами 3.1 та 3.2 договору встановлено, що вартість послуги за даним договором складається з фактичної експлуатації плавкрана СПК 9/25. Ціна однієї машино-години експлуатації крана плавучого в/п 25 т. 1563 грн. 07 коп., ПДВ 20% - 321 грн. 61 коп., всього 1875 грн. 58 коп. Оплата виконується щомісячно за фактично відпрацьований час, але не менше ніж за 48 машино-годин. У разі, якщо фактично відпрацьований час складає менше 48 машино-годин, Замовник сплачує Виконавцю вартість послуг плавкрана в розмірі 90 027 грн. 84 коп., в т.ч. ПДВ 20%.

Згідно з пунктом 4.2 Договору платежі та розрахунки здійснюються Замовником згідно актів приймання виконаних робіт, підписаних сторонами в установленому порядку. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що оплата за виконані роботи здійснюється в межах 5 банківських днів з моменту підписання актів приймання виконаних робіт.

Відповідно до актів здачі-прийняття робіт від 30.04.2013 року №ОУ0000146 та №ОУ0000147 Виконавцем були проведені роботи та надані послуги плавкрана. Загальна вартість робіт за 24 машино-годин з урахуванням ПДВ склала 45 016 грн. 42 коп. Тобто, за даним договором було виконано роботи, з урахуванням ПДВ. на загальну суму 90 032 грн.84 коп.

З довідки Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СПТР», м. Одеса 27.03.2013 року сплатило на рахунок Управління механізації Публічного акціонерного товариства «МОСТОБУД», м.Київ разом з ПДВ 20 000 грн. 00 коп. за роботу СПК 9/25 від 27.03.2013 року. Також Товариство з обмеженою відповідальністю «СПТР», м. Одеса 01.04.2013 року сплатило на рахунок Управління механізації Публічного акціонерного товариства «МОСТОБУД», м. Київ разом з ПДВ 5 000 грн. 00 коп. за роботу СПК 9/25, згідно рахунку від 01.04.2013 року №СФ-000110. Крім того. Товариство з обмеженою відповідальністю «СПТР», м. Одеса 03.04.2013 року сплатило на рахунок Управління механізації Публічного акціонерного товариства «МОСТОБУД», м. Київ разом з ПДВ 5 000 грн. 00 коп. за роботу СПК 9/25, згідно рахунку від 01.04.2013 року №СФ-000110.

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за Статутом тільки позивач як юридична особа має право звертатися до суду, в тому числі і по зобовязанням свого відокремленого структурного підрозділу, який за Положенням мав право укладати господарські договори з іншими контрагентами.

В матеріалах справи є належним чином оформлені докази виконання позивачем робіт, які були предметом як договору між сторонами підстави позову, так і договору між іншими юридичними особами, які і були в даному випадку замовником та генпідрядником на спірні послуги плавкрану СПК 9/25. Відповідач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів невиконання саме позивачем спірних робіт, або їх виконання за будь-якими іншими правовими підставами. Тому посилання скаржника на недоліки в оформленні первинних документів не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки останній не спростував, а, навпаки, надав сам суду докази фактичного виконання позивачем саме за спірним договором спірних робіт (довідки про виконані роботи (послуги) за період з 27.03.2013 року по 30.04.2013 року (а.с.127-128). Одночасно, позивач довів суду, що рахунок-фактура №СФ-000110, на який є посилання в актах, був попереднім (виходячи з дати його складання та дати фактичного виконання робіт) і це не може бути підставою для відмови у позові.

З огляду на часткову оплату виконаних послуг плавкраном СПК 9/25, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням оплат складає 60 032 грн. 84 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, акти виконаних підрядних робіт підписані в добровільному порядку уповноваженими особами з боку обох сторін без заперечень та зауважень і скріплені печатками підприємств сторін, незважаючи на невказання договору при їх складанні.

Враховуючи те, що на момент прийняття судом першої інстанції рішення по справі, відповідач, відповідно до вимог статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, не надав письмових належних та допустимих доказів погашення боргу за виконані підрядні роботи в повному обсязі, не доведено факт невиконання цих робіт саме позивачем за іншими господарськими зобов»язаннями або договірними підставами, Одеський апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 60 032 грн. 84 коп. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню через неналежне виконання відповідачем його договірних зобовязань всупереч вимогам статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов»язання боржника до моменту його припинення згідно норм чинного законодавства України.

За своєю правовою природою 3% річних є платою боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов»язання перед кредитором, а інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов»язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. До того ж в період прострочки виконання боржником його грошового зобовязання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв»язку з неналежним виконанням грошового зобовязання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов'язання протягом місяця.

Апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок інфляційних за період з 13.05.2013 року по 24.02.2015 року та 3 % річних за період з 13.05.2013 року по 24.02.2015 року, наданих позивачем, дійшов висновку, що розрахунок здійснено належним чином, а тому 3% річних у сумі 3 312 грн. та інфляційні нарахування у сумі 17 282 грн. 13 коп. підлягають стягненню у повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення пені за прострочку виконання грошового договірного зобовязання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Пунктом 6.4 договору встановлено: якщо сплата затримується більше 5 банківських днів Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Судова колегія, перевіривши розрахунок позивача, дійшла висновку, що сума пені в розрахунку невірно визначена, оскільки не враховано дату зміни облікової ставки НБУ України. Проте господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення стягнення суми пені у розмірі 2 989 грн. 58 коп., тому що сума вірно розрахованої пені за періоди з 13.05.2013 року по 10.06.2013 року та з 11.06.2013 року по 11.11.2013 року значно більша за заявлену, але суд першої інстанції при винесені рішення обмежений розміром заявлених позовних вимог і не може в силу приписів ст.83 Господарського процесуального кодексу України виходити за межі позову самостійно, без клопотання сторони.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Зокрема, не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що на підставі договору від 22.03.2013 року №2203/13, актів №1, №2 від 30.04.2014 року, у Товариства з обмеженою відповідальністю СПТР, м. Одеса відсутній обовязок щодо сплати на користь позивача грошових коштів генпідрядника Публічного акціонерного товариства «Чорномортехфлот» за договором від 14.03.2013 року №1403/13, оскільки скаржником не доведено належними та допустимими доказами в порядку статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України факту обумовлення Товариством з обмеженою відповідальністю СПТР, м. Одеса з Публічним акціонерним товариством МОСТОБУД, м. Київ того, що скаржник повинен сплачувати грошові кошти за зобовязаннями за договором від 22.03.2013 року нібито тільки після отримання коштів від Публічного акціонерного товариства «Чорномортехфлот» за договором від 14.03.2013 року №1403/13.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року у справі №916/949/15-г ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СПТР, м. Одеса на рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді С.І. Колоколов

ОСОБА_2