КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа№ 910/15306/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Калайда М.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Автомобільної компанії «Укртранс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2014р.

у справі №910/15306/14 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» про визнання недійсним Договору №01/2005 від 11.01.2005р. про надання кредиту в сумі 550 000,00 євро з додатками №1 від 15.02.2005р., №2 від 11.01.2008р., №3 від 06.10.2008р., №4 від 30.12.2008р., №5 від 29.07.2011р., №6 від 11.11.2011р., №7 від 23.08.2012р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2014р. у справі №910/15306/14 у позові Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2014р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт вважає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення винесене без належного з'ясування обставин справи та дослідження матеріалів.

Скаржник зазначає, що повноважень на підписання спірного кредитного договору та додатків до нього у керівника ПАТ «Автомобільної компанії «Укртранс» не було.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 96 ГПК України, та не направив до матеріалів справи письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2014р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Автомобільної компанії «Укртранс» було прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Синиця О.Ф. та призначено її до розгляду на 27.10.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2014р. та від 01.12.2014р. розгляд справи було відкладено відповідно до ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014р. провадження у справі №910/15306/14 зупинено до вирішення справи №910/21910 за позовом Топчій Людмили Володимирівни до Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про визнання рішень спостережного ради недійсними та №910/16313/14 за позовом Топчій Людмили Володимирівни до Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про визнання частково недійсним статуту товариства Господарським судом міста Києва та набрання рішень у цих справах законної сили.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. поновлено провадження у справі №910/15306/14 та розгляд справи призначено на 05.08.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Остапенка О.М. від 04.08.2015р., з огляду на перебування судді Синиці О.Ф. у відпустці, вирішено здійснити розгляд справи №910/15306/14 у складі колегії суддів головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015р. замінено відповідача у справі Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» на його правонаступника Публічне акціонерне товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», розгляд справи відкладено на 31.08.2015р.

В судове засідання, призначене на 31.08.2015р., представник позивача не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Клопотань про відкладення розгляду справи від представника позивача до апеляційного суду не надходило.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, враховуючи при цьому також те, що згідно ухвали про призначення справи до розгляду явка представників сторін не визнавалась обов'язковою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

11 січня 2005р. між Акціонерним комерційним банком «Київ», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк», як кредитором, та Відкритим акціонерним товариством «АК «Укртранс», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс», як позичальником, був укладений Договір №01/2005 про надання кредиту, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит для покриття витрат по придбанню автотранспортних засобів за зовнішньоекономічними контрактами №2004/344/14/10 (фірма SCMITZ Cargobull AG) від 14.10.2004р., №SEES/2004/UKRTRANS/5хXF/ 15.10.2004 ІВ (компанія DAF Trucks N.V.) від 15.10.2004р. та додатковою угодою №10.11.04UA/I (акціонерне товариство RENAULT V.I.) на строк до 12.01.2008р. в сумі 550 000,00 євро зі сплатою 15% річних.

Згідно з п. 1.2. Договору про надання кредиту позичальник здійснює повернення кредиту частинами в сумах та в терміни згідно графіку (додаток №1), який є невід'ємною частиною даного Договору. Кінцева дата повернення кредиту - 12.01.2008р.

До Договору про надання кредиту сторонами укладались наступні додаткові угоди: Додаткова угода №1 від 15.02.2005р., Додаткова угода №2 від 11.01.2008р., Додаткова угода №3 від 06.10.2008р., Додаткова угода №4 від 30.12.2008р., Додаткова угода №5 від 29.07.2011р., Додаткова угода №6 від 11.11.2002р., Додаткова угода №7 від 23.08.2012р.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про визнання недійсним Договору №01/2005 про надання кредиту від 11.01.2005р. та додаткових угод до нього з підстав підписання цього Договору головою правління позивача з перевищенням повноважень та перевищенням повноважень Спостережною радою всупереч обмежень, встановлених статутом підприємства.

Як вбачається, спірний Договір та додаткові угоди до нього зі сторони Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» підписані головою правління Туранським К.М.

У відповідності до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Так, згідно з п. 8.1. Статуту позивача в редакції від 2003р., що діяла на час укладення Договору про надання кредиту, до органів його управління відносяться: Загальні збори акціонерів (вищий орган), Спостережна рада, Ревізійна комісія та Правління.

Згідно з п. 8.4.1. Статуту позивач правління є виконавчим органом, який здійснює керівництво його поточною діяльністю та підзвітне Загальним зборам і Спостережній раді.

Згідно з п. 8.3.5. Статуту позивача надання повноважень Правлінню на укладення кредитних договорів, застави майна тощо належить саме до компетенції Спостережної ради.

Слід відмітити, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2015р. у справі №910/16313/14 за позовом Топчій Людмили Володимирівни до Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» про визнання частково недійсним статуту товариства відмовлено у задоволенні позовних вимог, в тому числі і про визнання недійсним п. 8.3.5. Статуту ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс».

В матеріалах справи знаходяться протокольні рішення №13/1 від 04.10.2004р., №13/2 від 09.02.2005р., №45 від 10.01.2008р. та №105 від 31.10.2011р. Спостережної ради позивача, за якими його Голову правління було уповноважено на укладення як Договору про надання кредиту, так і всіх додаткових угод до нього .

Протокольні рішення Спостережної ради позивача №13/1 від 04.10.2004р., №13/2 від 09.02.2005р., №45 від 10.01.2008р. залишені в силі рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2014р. та постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015р. у справі №910/21910/14 за позовом Топчій Людмили Володимирівни до Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Київ» про визнання недійсними рішень спостережної ради.

Таким чином, голова правління позивача, підписуючи від його імені Договір про надання кредиту та додаткові угоди до нього, діяв у межах повноважень, які надані були йому Спостережною радою. Правомірність прийняття Спостережною радою позивача рішення про надання згоди голові правління на укладення спірних правочинів підтверджена судовими рішеннями у справі №910/21910/14.

Крім того, додатково слід відзначити, що матеріали справи містять докази того, що позивачем було схвалено спірний правочин, а саме з часу укладення Договору про надання кредиту та протягом його дії ним сплачувались проценти за користування кредитом та поверталися кредитні кошти.

Частина 1 ст. 241 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до пункту 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем не доведено належними засобами доказування обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання договорів недійсними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2014р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2014р. у справі №910/15306/14 залишити без змін.

3. Справу №910/15306/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко