ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.08.15р. Справа № 904/6520/15

За позовом Приватного підприємства "СБ ТИТАН-4", м. Слов'янськ, Донецька область

до Приватного підприємства "КРОС-С", м. Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 10.08.2015 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, посв. № 437/02

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "СБ ТИТАН-4" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного підприємства "КРОС-С" про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається недодержання в момент вчинення правочину вимог п. 5 ст. 203 ЦК України та зазначає, що правочин вчинений під впливом обману.

Відповідач надав відзив на позову, в задоволенні позовних вимог просить відмовити, з посиланням на те, що позивачем не наведено обґрунтувань наявності підстав, передбачених ст. 215 ЦК України для визнання недійсним правочину.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 11.08.2015 року до 31.08.2015 року.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 31.08.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2014 року між сторонами укладено договір на надання послуг охорони №3601/08-14.

На адресу відповідача надійшли листи № 6202/10/05-22-22-02-13-3 від 30.03.2015 р., № 10188/10/05-22-22-02-13-3 від 26.05.2015 р., № 11862/10/05-22-22-02-13-3 від 08.06.2015 р., Слов'янської ОДШ Головного управління Міндоходів у Донецькій області, у зв'язку з отриманням податкової інформації «Про забезпечення контролю», доведеної листом ГУ ДФС України у Донецькій обл. за березень 2015 р. від 02.06.2015 р. № 3227/7/05-99-20-03-06, в яких зазначено про факти відсутності законного джерела походження товару (активу), схемного кредиту, та мінімізації податкових зобов'язань встановлено здійснення у 2014-2015 роках операцій між ПП «СБ «ТИТАН-4» та ПП «КРОС-С», які мають ознаки сумнівності у факті їх вчинення.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання спірного договору недійсним з наступних підстав.

Згідно положень ст. 7 Господарського кодексу України та ст. 4 Цивільного кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. 0бман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В той же час, як вбачається з п. 3.10 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за ум

доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Натомість, в порушення вищезазначених норм Закону позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту введення його відповідачем в оману щодо обставин, які могли перешкодити вчиненню спірного правочину або замовчування відповідачем їх існування, що свідчить про необґрунтованість посилань позивача на підписання ним договору під впливом обману зі сторони відповідача у розумінні ст. 230 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від у справі №910/8552/14 від 25.12.2014.

Враховуючи викладене, господарський суд не вбачає підстав для визнання договору недійсним,із заявлених підстав, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Слід зазначити, що господарський суд не досліджував реальність господарських операцій проведених між сторонами, а розглянув спір лише в межах заявлених підстав позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 07.09.2015

Суддя ОСОБА_3