ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.15 Справа№ 914/1974/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Контанго Трейд»,

м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Міра і К», м. Львів

про: стягнення 108 491,76 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 дов. №б/н від 20.01.2015 року,

відповідача: не зявився.

Учасниками судового процесу розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Контанго Трейд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міра і К» про стягнення 108 491,76 грн. Ухвалою від 19.06.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.07.2015р.

Рух справи відображено в ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 28.07.2015 року продовжити строк розгляду справи на 15 календарних днів і відкладено розгляд справи на 31.08.2015 року.

В судове засідання 31.08.2015 р. представник позивача зявився, позов підтримав, із підстав викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях, що подані суду 17.08.2015 року, вимоги ухвали суду виконав.

В судове засідання 31.08.2015 р. представник відповідача не зявився. Як вбачається із відзиву позов визнає частково (заперечує в частині стягнення збитків у формі упущеної вигоди) із підстав викладених у відзиві (вх. №31222/15 від 28.07.2015 року), вимоги ухвали суду виконав.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

В судовому засіданні 31.08.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено:

02.08.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Контанго Трейд» (позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міра і К» (відповідач у справі) укладено договір №Л-35 поставки нафтопродуктів (надалі Договір).

У відповідності до умов даного Договору, позивач (постачальник за Договором) був зобовязаний передати у власність в погоджені строки Відповідачу (покупцю за договором) «товар» (нафтопродукти), в асортименті, кількості, а Відповідач прийняти і оплатити товар на умовах, що викладені у Договорі і в додатках до нього (п. 1.1. Договору).

Пунктом 3.2. Договору, сторони погодили, що покупець зобовязується оплатити, з дотриманням умов відповідного Додатку, повну вартість Товару (у тому числі ПДВ), зазначену у Додатку до цього Договору, а також в накладних документах та Товар видаткових накладних, актах прийому- передачі, на кожну окрему партію Товару. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок постачальника.(п.3.3. Договору).

Згідно з Додатком до Договору поставки нафтопродуктів №Л-35 від 02.08.2013 р., на виконання умов Договору позивачем було відвантажено товар на адресу відповідача на загальну суму 268 029,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №680 від 19.011.2014 р., довіреністю на отримання ТМЦ №332 від 03.11.2014 р. та товарно транспортною накладною ТТН №N01-000208 від 19.11.2014 р.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем порушувались строки оплати товару, які передбачені додатковими угодами до Договору поставки нафтопродуктів.

07.04.2015 р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію №0704/15-01 про сплату заборгованості за поставлений товар та сплату штрафних санкцій. 22.04.2015 р. відповідачем сплачено суму основного боргу за поставлений товар.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором зобовязань в частині своєчасної оплати, зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Контанго Трейд» до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача 5 188,99 грн. пені, 4 047,26 грн. 25% річних та 99 255,51грн. суми збитків завданих несвоєчасним проведенням розрахунків за поставлені нафтопродукти.

Станом на день розгляду справи відповідач заборгованість у сумі 5 188,99 грн. пені, 4 047,26 грн. 25% річних та 99 255,51грн. суми збитків завданих несвоєчасним проведенням розрахунків за поставлені нафтопродукти не сплатив, доказів зворотнього суду не представив. Дані факти матеріалами справи підтверджується та документально не спростовувались.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи із наступних мотивів.

Згідно ч. 2 ст. 224, ч. 1 ст. 225 ГК України, ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є в тому числі упущена вигода, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Договір поставки нафтопродуктів №Л-35 від 02.08.2013 року по своїй правовій природі є договором поставки.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Пунктом п. 4.1. Договору, передбачена відповідальність за несвоєчасну оплату Товару покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожний прострочення від суми невиконаного грошового зобовязання.

Оскільки відповідач свої зобов'язання в частині оплати за поставлений товар виконував несвоєчасно та не у повному обсязі, то відповідно він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки. Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення річних не залежить від моменту пред'явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов'язання. Таким чином, право кредитора на стягнення річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В додатках до Договору поставки нафтопродуктів сторони встановлений розмір процентів річних які підлягають сплаті уразі прострочення зобовязання покупцем по оплаті товару. Так, п.6 Додатку до Договору поставки за порушення строків оплати, встановлених в п. 5 даного Додатку покупець на вимогу постачальника крім пені згідно п.4.1. Договору сплачує також, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України 25 % річних від суми простроченої заборгованості, протягом 5 робочих днів з дня одержання відповідної письмової вимоги постачальника.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 188,99 грн. пені, 4 047,26 грн. 25% річних є правомірними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо стягнення збитків завданих несвоєчасним проведенням розрахунків за поставлені нафтопродукти в сумі 99 255,51 грн., то суд відмовляє з наступних підстав.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Частинами 1 та 2 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідач звертає увагу суду, що положення п. 4.6 містить лише спосіб розрахунку збитків, але механізм розрахунку не може ні підтверджувати, ні тим більше підміняти самого факту заподіяння збитків.

Отже, позивач повинен довести в першу чергу той факт, про строчка виконання своїх зобовязань відповідачем в частині розрахунку за товар, безпосередньо та прямо спричинила для позивача втрату якихось доходів, а тоді керуючись п. 4.6 Договору №Л-35 від 02.08.2013 року розраховувати розмір цих доходів.

На умовах договору поставки нафтопродуктів №Л-35 від 02.08.2013 року, Додатку №87 від 19.11.2014 року та згідно видаткової накладної №680 від 19.11.2014 року, товарно транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №01-000208 від 19.11.2014 року позивач відчужив та поставив позивачу товар.

Разом з тим, згідно п. 4.6 Договору №Л-35 від 02.08.2013 року, розрахунок передбачає, фактично, відшкодування упущеної вигоди від коливань курсів валют.

Сторони визначили вартість товар в українських гривнях, умовами Договору №Л-35 від 02.08.2013 року не передбачено жодних розрахунків в іноземній валюті, відтак коливань валют не вплинуло на ціну товару, а отже не могло спричинити втрату доходів.

Окрім цього, коливання валют це процес, який не залежить від позивача чи відповідача, це процес, на який виконання зобовязання, передбачених Договором №Л-35 від 02.08.2013 року не впливає жодним чином, коливання валют це нормальний господарський ризик для обох учасників правовідносин.

Позивач не наводить жодних обставин, не оперує жодними, які могли би свідчити про втрату доходів, які би він міг одержати за звичайних обставин у випадку вчасного розрахунку за товар, тобто не доводить факту заподіяння збитків, натомість намагаючись підмінити цей процес механізмом розрахунку розміру упущеної вигоди, зазначеним у п. 4.6 Договору №Л-35 від 02.08.2013 року.

Позивачем не доведено факту заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки не надано доказів на підтвердження доходів, які недоотримає внаслідок порушення цивільного права. Тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення збитків у формі упущеної вигоди і в цій частині відмовляє позивачу в позові.

Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача 5 188,99 грн. пені та 4 047,26 грн. 25% річних. В задоволенні 99 255,51 грн. збитків завданих несвоєчасних проведенням розрахунків за поставлені нафтопродукти суд відмовляє.

Відповідно до статей 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача в мінімальному розмірі в сумі 1827,00 грн. за вимогу майнового характеру, так як спір виник з його вини. Решта сума судового збору залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міра і К» (юридична адреса:, вул. Л.Українки, 7, м. Львів, 79008, фактична адреса: вул. Городоцька, 280, м. Львів, 79040, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Контанго Трейд» (адреса: вул. Горького, 172, оф. 517, м. Київ, 03680, ідентифікаційний ) 5 188,99 грн. пені, 4 047,26 грн. 25% річних та 1827,00 грн. витрат, понесених на сплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.09.2015 р.

Суддя Долінська О.З.