ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
"20" серпня 2015 р.Справа № Б-39/02-09
Господарський суд Харківської області у складі:
головуючий суддя Савченко А.А.
судді: Міньковський С.В. , Кононова О.В.
при секретарі судового засідання Юрченко О.А.
ліквідатора - Костюк О.Г., свідоцтво 1282 від 26.06.2013р.
представника ПАТ "Мегабанк" - Черкасов І.Р., дов. №13-607/13 від 14.11.14р.
представника ТОВ "Залізницяремсервіс" - Бондаренко Я.О., дов. №б/н від 04.08.2015р., Марцун П.І. - директор
представника ВАТ "ІТРЗ" - Москаль Р.Б., довіреність від 20.08.2015 року
представника ХОДА - Бабенко Д.А., дов. №01-53/847 від 09.02.15р.
представника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Акмаєв А.В., довіреність № 32 від 10.04.2015 року
представника прокуратури Харківської області - Гайдамака А.М., посвідчення № 009115 від 13.10.12 р.
арбітражний керуючий Саутенко С.О., свідоцтво №216 від 20.02.13р.
розглянувши матеріали справи
за заявою ТОВ "ТД "ІТРЗ", м. Харків
до ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" м. Ізюм
про визнання банкрутом
Постановою господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. припинено процедуру санації ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод", припинено повноваження керуючого санацією боржника - Костюка О.Г., визнано ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" призначено арбітражного керуючого Костюка Олега Григоровича, якого зобов'язано в строк до 03.12.2015 року виконати ліквідаційну процедуру та надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, ліквідаційний баланс, а також всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури.
05.12.2014р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України здійснено оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
У відповідності до вимог ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону № 4212-VI від 22.12.2011р. ( далі - Закон про банкрутство) передбачено звернення до суду кредиторів з вимогами до банкрута, які виникли під час проведення процедур банкрутства, протягом 2 місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення та відкриття ліквідаційної процедури, що передбачає розгляд судом цих вимог, формування та затвердження судом реєстру вимог кредиторів боржника, визнаного банкрутом.
До господарського суду у встановленому законом порядку надійшла низка заяв фізичних осіб з грошовими вимогами до боржника про включення заборгованості з заробітної плати до реєстру вимог кредиторів ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод". Деякі заяви були розглянуті судовою колегією та оголошено ухвали про включення вимог заявників до реєстру вимог кредиторів, розгляд низки заяв було відкладено внаслідок ненадання ліквідатором належних доказів на підтвердження розміру заборгованості заявників та проведених виплат заборгованості з заробітної плати, яка була стягнута на підставі рішень судів.
В подальшому, ухвалами господарського суду Харківської області від 05.08.2015р. прийнято та призначено низку нових заяв до розгляду в судовому засіданні на "20" серпня 2015р., та, зокрема, зобов'язано ліквідатора надати до суду повідомлення про результати розгляду грошових вимог, його правове обгрунтування, з наданням необхідних доказів, довідку про розмір заборгованості з заробітної плати колишніх працівників боржника та врахування її при розгляді заяви з грошовими вимогами.
19 серпня 2015 року ліквідатором надано до суду низку повідомлень про результати розгляду низки заяв фізичних осіб з грошовими вимогами до банкрута.
В судовому засіданні ліквідатор повідомив про результати розгляду низки заяв, зазначив про відмову у визнанні цих вимог з підстав того, що, включення до реєстру вимог кредиторів вимог працівників персонально Законом не передбачено. Крім того зазначив, що деякі заяви не розглянув, посилаючись на те, що на його адресу вони не надходили, будь-якої належної інформації стосовно дійсного розміру заборгованості заявників, проведених виплат та врахування заявлених до включення до реєстру вимог кредиторів сум заборгованості з заробітної плати не надав.
Судова колегія, вислухавши пояснення ліквідатора, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, в тому числі і надані ліквідатором письмові повідомлення, довідки про розмір заборгованості заявників, вважає необхідним зазначити, що під час розгляду справи судом виявлено істотні недоліки в діяльності ліквідатора ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" арбітражного керуючого Костюка Олега Григоровича (свідоцтво № 1282 від 25.07.2013р.), що призводить до порушень прав та інтересів кредиторів банкрута та затягування ліквідаційної процедури.
На підставі статті 124 Конституції України, частини першої статті 4-5 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, в тому числі ухвали суду, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання вимог, зокрема ухвал господарських судів, тягне відповідальність, встановлену Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами України.
Частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.
Таким чином, зловживання процесуальними правами спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу, а також Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яким визначено строки, в межах яких повинні бути проведені процедури у справі про банкрутство.
Колегія суддів зазначає, що ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а статті 38 і 65 цього Кодексу уповноважують господарський суд в разі недостатності доказів витребувати їх, у тому числі в порядку підготовки справи до розгляду.
Судом у відповідності до ч. 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторонам були створені необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. З цією метою ухвалами господарського суду від 05.08.2015р. були витребувані додаткові документи до матеріалів справи та надано достатньо часу для їх підготовки та подання до суду.
Але з наданих ліквідатором повідомлень, письмових та усних пояснень й довідок про розмір заборгованості заявників вбачається, що рівень та якість поданих ліквідатором до суду документів є недостатньою. Так, обгрунтовуючи свої вимоги по включенню до реєстру вимог кредиторів відповідних сум, заявники посилаються на наявність заборгованості, яка була стягнута з боржника на підставі низки судових рішень й наказів за відповідний період. З наданих ліквідатором довідок не можливо встановити, чи були сплачені відповідні суми в рахунок погашення боргу, за який саме період було виплачено зазначену у довідках заборгованість з заробітної плати, чи включали в себе виплати суму заборгованості, яку було включено до реєстру вимог кредиторів, чи має місце на теперішній час заборгованість з заробітної плати перед колишніми працівниками, вимоги яких було включено до реєстру вимог кредиторів???. Жодної грунтовної відповіді стосовно вищевказаних питань ліквідатор до суду не надав, хоча ці питання вже неодноразово досліджувалися судом в процесі розгляду інших заяв працівників боржника.
У відповідності до ст.41, 45 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення веде реєстр вимог кредиторів і повинен при його формуванні включати до першої черги задоволення вимог кредиторів вимоги щодо виплати заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута. З часу визнання боржника банкрутом минуло майже 8 місяців, але матеріали справи свідчать про те, що до цього часу ліквідатором не вжито належних дій по встановленню дійсного розміру заборгованості з заробітної плати стосовно кожного працівника та загальної суми заборгованості, яка підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів. Такі дії сприяють затягуванню розгляду заяв, неможливості своєчасного формування реєстру вимог кредиторів, його затвердження та проведення ліквідаційної процерури у встановленому Законом про банкрутство порядку.
У пункті 3.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані, зокрема на неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.
Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.
Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом, як зловживання процесуальними правами.
Колегія суддів зазначає, що ліквідатор не надав суду належних доказів, які б дали змогу розглянути заяви з грошовими вимогами до боржника в призначеному судовому засіданні. Таким чином, невиконання вимог ухвал суду та ненадання до матеріалів справи необхідних належних доказів, надання яких є обов*язковим для суду, не вжиття обов*язкових дій, які ліквідатор має вчиняти в ліквідаційній процедурі та низький рівень підготовки документів, що мало наслідком відкладення розгляду заяв, свідчить про зловживання та недобросовісне користування ліквідатором процесуальними правами, наданими сторонам Господарським процесуальним кодексом України, неналежне виконання ліквідатором - арбітражним керуючим Костюком О.Г. своїх повноважень відповідно до законодавства України, є проявом неповаги до суду та сприяє затягуванню строку ліквідаційної процедури.
У відповідності до статті 90 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.
Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі.
З огляду на вказані вище порушення, колегія суддів дійшла висновку про наявність недоліків в діяльності ліквідатора ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" арбітражного керуючого Костюка О.Г., що в свою чергу є підставою для прийняття окремої ухвали, якою Державний департамент з питань банкрутства має бути повідомлений про вказані недоліки та надано вказівку щодо вжиття відповідних організаційно-правових заходів.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 86, 90, 99 Господарського процесуального кодексу України, суд -
Надіслати Окрему ухвалу Державному департаменту з питань банкрутства.
Повідомити Державний департамент з питань банкрутства про вказані недоліки в роботі арбітражного керуючого Костюка Олега Григоровича для реагування та вжиття відповідних організаційно-правових заходів.
Про прийняті заходи повідомити господарський суд Харківської області у місячний строк.
Головуючий суддя Суддя Суддя Савченко А.А. Міньковський С.В. Кононова О.В.