РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

02 вересня 2015 року Справа № 903/579/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання Баклан Н.С.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 24.09.14 р. у справі № 903/579/13

за позовом Луцької міської ради (Волинська область, м. Луцьк)

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (Волинська область, Луцький район, с. Гаразджа)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області (Волинська область, Луцький район, с. Забороль)

про внесення змін в договір оренди земельної ділянки

За участю представників:

позивача - ОСОБА_2 ( довіреність № 1.1-8/2456 від 06.05.2015 р. )

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Волинської області від 24.09.14 р. у справі №903/579/13 (суддя Бондарєв С.В.) позов Луцької міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області про внесення змін в договір оренди земельної ділянки - задоволено.

Внесено зміни до договору оренди землі від 11.12.2002 року, укладеного між Луцькою міською радою та Підприємцем ОСОБА_1, а саме в розділ 2. Плата за землю, виклавши його у новій редакції:

1. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та встановлюється у розмірі 4 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить 376 870, 12 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот сімдесят гривень дванадцять копійок).

2. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням цільового призначення земельної ділянки та коефіцієнта індексації, визначених законодавством, затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору чи продовження його дії. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки розраховується управлінням Держкомзему у м. Луцьку Волинської області та уточнюється щороку для врахування офіційного річного коефіцієнта індексації.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 9 421 753, 11 грн.

3. Орендна плата вноситься щомісячно орендарем рівними частинами на р/р 0002, МФО 803014, ЗКПО 38009628, банк ГУДКСУ у Волинській області, одержувач УК у м. Луцьку (м. Луцьк), КБК 13050500, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Внесення орендної плати на майбутній період оренди допускається на термін, не більший одного календарного року.

4. Розмір орендної плати переглядається у разі:

-зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

-в інших випадках, передбачених законом.

5. У разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла впродовж строку, за який нарахована пеня, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення платежу.

У разі розірвання договору з ініціативи орендаря, орендодавець має право на отримання орендної плати за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди землі цієї є земельної ділянки на тих самих умовах.

У разі визнання договору у судовому порядку недійсним, отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається".

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, підтверджені належними доказами (т.2, арк.справи 88-93).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подав через господарський суд Волинської області апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Зокрема, зазначає, що посилання позивача на п.288.5 Податкового кодексу України, як на підставу законодавчої зміни розміру орендної плати суперечить Конституції України.

Скаржник вважає, що враховуючи відсутність у законах України вимог щодо приведення умов раніше укладених договорів оренди землі (в частині розміру орендної плати), у відповідності з Податковим кодексом України, Луцька міська рада дійшла помилкового висновку про необхідність внесення змін до договору оренди від 11.12.2002р., адже, в силу вимог ст.58 Конституції України, ст.21 Закону України «Про оренду землі» не має зворотної дії і до спірних орендних правовідносин не застосовується, оскільки стосується договорів оренди землі, укладених після набрання ним чинності. До такого висновку приходить Вищий господарський суд України у спорах, що випливають з близьких правовідносин, зокрема у постанові від 22.04.2010р. в справі №32/176-09.

Зазначає, що не відповідає вимогам закону посилання позивача, як на підставу позову, що знайшло своє відображення в оскарженому рішенні те, що за ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування є обовязковим до виконання на відповідній території, і що ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради нормативно-правового характеру набирає чинності з дня офіційного оприлюднення. Посилається при цьому на положення ст.19 Конституції, ст.ст.1, 14, 526, 629, 651 Цивільного кодексу України, ст.96 Земельного кодексу України, ст.ст.2, 21, 23, 30 Закону України «Про оренду землі».

Також звертає увагу, підпунктом 3.3 договору оренди умовою зміни розміру орендної плати сторони визначили саме зміну ставки земельного податку, договір не містить такої підстави як зміна встановлених законом граничних розмірів орендної плати (справа №41/7пд, постанова ВГСУ від 17.12.2009р.).

Крім цього, відповідач, посилаючись на ст.36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази: проведення аналізу регуляторного впливу рішення №25/62 від 26.03.2008р.; опублікування в засобах масової інформації аналізу регуляторного впливу рішення №25/62 від 26.03.2008р.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 29.10.2014р. відновлено строк апеляційного оскарження, апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до слухання на 26.11.2014р.

Ухвалою від 26.11.2014 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 18.12.2014 р.

Ухвалою від 18.12.2014р. зупинено провадження у справі №903/579/13 до перегляду Львівським апеляційним адміністративним судом постанови Луцького міськрайонного суду від 04.12.2014 р. у справі №161/13458/14-а за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання частково недійсним рішення Луцької міської ради від 26.03.2008 р. №25/62 "Про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земель м. Луцька".

03.08.2015р. від голови Луцької міської ради надійшло клопотання про поновлення провадження у справі. До заяви додано копію ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015р. у справі №876/130/15 якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду від 04.12.2014 р. у справі №161/13458/14-а за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання частково недійсним рішення Луцької міської ради від 26.03.2008 р. №25/62 "Про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земель м. Луцька" - без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 07 серпня 2015року поновлено апеляційне провадження у справі №903/579/13, продовжено строк розгляду апеляційної скарги до 02.09.2015р., розгляд апеляційної скарги призначено на "02" вересня 2015р. о 12:00 год.

Розпорядженням в.о.голови суду від 02.09.2015р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Мамченко Ю.А. та відповідно до затверджених складів колегій, у справі №903/579/13 визначити колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Павлюк І. Ю. .

02.09.2015р. представник позивача подала через канцелярію Рівненського апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу (вх. №21320/15).

У запереченнях, зокрема, звертає увагу, що згідно позиції Вищого господарського суду України викладеної у постанові від 10.07.2012р. у справі №5005/3901/2011 до спірних правовідносин застосовуються приписи ст. 6 Цивільного кодексу України, а саме, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано на це, а також у разі якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Вважає, що позивач довільно тлумачить норми Податкового кодексу України, щодо їх диспозитивності, а саме, що ставка орендної плати від 3 до 12% встановлюються виключно з волі сторін договору.

Стверджує, що чинним законодавством передбачено можливість зміни договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом.

Просить залишити рішення господарського суду Волинської області від 24.09.2014 р. у справі №903/579/13 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 02.09.2015р. представник позивача заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, з підстав викладених у запереченні на апеляційну скаргу. Вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції є законним та обгрунтованим, тому просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач не забезпечив явку свого представника у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 02.09.2015р., хоч повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу, зазначену в апеляційній скарзі (Луцький район, с.Гаразджа, вул.Підгайна, 7). Однак, ухвалу було повернено підприємством зв'язку у звязку з закінченням строку зберігання поштового відправлення

При цьому приймається до уваги, що якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Також, згідно п. 3.9.2 вказаної постанови неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління Держемагентства у Луцькому районі Волинської області в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача та третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

11.12.2002р. Луцька міська рада, як орендодавець, та підприємець ОСОБА_1, як орендар, уклали договір оренди земельної ділянки №б/н, який 11.12.2002р. було нотаріально посвідчено, а 28.12.2002р. - зареєстровано в книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею Луцьким міським управлінням земельних ресурсів за №554.

Згідно з п.п. 1.1., 1.2. договору Луцька міська рада на підставі рішення №3/7.15 від 22.11.2002р. "Про надання земельної ділянки на умовах оренди підприємцю ОСОБА_1 для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на вул. Глушець", надає, а підприємець ОСОБА_1 приймає на умовах оренди земельну ділянку площею 5 257 кв.м. згідно з планом землекористування, що є невід'ємною частиною цього договору. Земельна ділянка надається в довгострокове користування на умовах оренди строком на 25 років для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на вул. Глушець в м.Луцьку. (т1, арк.справи 10)

Згідно п.2.1 договору оренди, плата за оренду земельної ділянки вноситься орендарем щорічно у вигляді орендної плати у розмірі одного відсотка грошової оцінки земельної ділянки.

Пунктом 2.2 встановлено, що грошова оцінка земельної ділянки станом на 16.09.2002р. згідно довідки №367, виданої Луцьким міським управлінням земельних ресурсів становить 1578677,10грн.

Оплата за оренду земельної ділянки вноситься щомісячно орендарем рівними частками на р/р 0002 отримувач-місцевий бюджет м.Луцька, МФО 803014, код 21741605 банк УДК у Волинській області код платежу 13050500 не пізніше 15 числа наступного місяця (п.2.3).

Внесення орендної плати на майбутній період оренди допускається на термін, не більший одного року (п.2.4).

Згідно п. 3.3. "а" орендодавець має право вносити зміни в розділ 2 цього договору щодо розміру і строків орендної плати в разі зміни ставки земельного податку в законодавчому порядку.

У відповідності до п. 3.2. "б", орендар зобов'язаний щорічно, не пізніше 1 лютого, проводити розрахунок грошової оцінки для врахування офіційних річних показників інфляції.

Договір підписаний сторонами, 11.12.2002 року було нотаріально посвідчено, а 28.12.2002 року - зареєстровано Луцьким міським управлінням земельних ресурсів за №554.

Законом України від 28.12.2007 року "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" було внесено зміни до ч.4 ст.21 Закону України "Про оренду землі", згідно з якими річна орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю"; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю".

Рішенням Конституційного Суду України N 10-рп/2008 визнані неконституційними положення Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", тому зміни до ч. 4 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" у тій самій редакції повторно були внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 03.06.2008 року і набули чинності 04.06.2008 року.

З 01.01.2011 року Закон України "Про плату за землю" втратив чинність та набрав чинності Податковий кодекс України.

В п.14.1.136. Податкового кодексу вказано, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно із ст.14.1.147. плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Статтею 274.1. Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до статті 288.5 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Ставки земельного податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь) диференціюють та затверджують відповідні сільські, селищні, міські ради виходячи із середніх ставок податку, функціонального використання та місцезнаходження земельної ділянки.

Статтею 289.1 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок; центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Рішенням Луцької міської ради №25/62 від 26.03.2008 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Луцька" було змінено грошову оцінку земель територіальної громади м.Луцька в залежності від її місцезнаходження та функціонального використання для економічного регулювання земельних відносин при укладенні цивільно-правових угод та визначення розміру земельного податку. (т.1, арк.справи 11)

Постановою Луцького міськрайонного суду від 04.12.2014р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015р. у справі №876/130/15, у справі №161/13458/14-а відмовлено у позові ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання частково недійсним рішення Луцької міської ради від 26.03.2008 р. №25/62 "Про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земель м. Луцька".

Згідно з пунктом 2.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Рішенням Луцької міської ради №42/20 від 24.06.2009р. "Про впорядкування орендної плати за землю" було встановлено річний розмір орендної плати за землю у відсотках від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в залежності від функціонального використання земельної ділянки (т.1, арк.справи 35)

Згідно з додатком до рішення Луцької міської ради №42/20 від 24.06.2009р., якщо земельна ділянка використовується для розміщення платних стоянок для автотранспорту, то річний розмір орендної плати становить 4 % від грошової оцінки земельної ділянки. (т.1, арк.справи 36)

Земельна ділянка, щодо якої позивач просить внести зміни до договору оренди землі, використовується відповідачем для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на вул. Глушець.

А відтак, відповідач відноситься до підприємств, які використовують земельну ділянку для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на вул. Глушець - рядок 10 переліку, наведеного в додатку до рішення Луцької міської ради №42/20 від 24.06.2009р., яким встановлена орендна плата в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Управління Держкомзему у місті Луцьку Волинської області від 31.08.2012р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 5257кв.м. для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на вул. Глушець в м. Луцьку становить 9 421 753,11 грн. (т.1, арк.справи 38)

Постановою Луцького міськрайонного суду від 24.10.2013р. у справі №161/10756/13-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької міської ради про скасування рішення Луцької міської ради від 24.06.2009р. №42/20 "Про впорядкування орендної плати за землю", залишеною в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2013р., в задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцької міської ради про скасування рішення Луцької міської ради від 24.06.2009р. №42/20 "Про впорядкування орендної плати за землю" відмовлено.

Частиною 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. з подальшими змінами та доповненнями, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 вищевказаного Закону встановлено, що однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір, вирішується в судовому порядку.

11.01.2013р. позивач звертався до відповідача листом за вих. №1.1.-11/1383 з пропозицію про внесення змін до договору оренди землі в частині зміни (збільшення) розміру орендної плати, а також надсилав примірник додаткової угоди, проте відповідач не повідомив про результати розгляду пропозиції. (т.1, арк.справи 40-45)

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем направленого листа з пропозицією про внесення змін до договору оренди землі №б/н від 11.12.2002р. позивач суду не подав, проте ця обставина згідно з п.2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. N 01-8/482 та згідно ч.1 п.6 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.11.12р. № 01-06/1821/2012 не є перешкодою для його звернення з позовом до суду (постанова від 20.11.2012р. №28/5005/640/2012).

У звязку з тим, що сторони не досягнули домовленості про добровільне внесення змін до договору оренди землі №б/н від 11.12.2002р., позивач звернувся до суду з вимогою внести такі зміни до договору за рішенням суду.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, також істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Статтею 632 Цивільного кодексу України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадку, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст.30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Частиною 3 статті 653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умови договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом. Оскільки сторонами в п.3.3. а договору оренди землі від 11.12.2002 року передбачено право орендодавця вносити зміни в розділ 2 цього договору щодо розміру і строків орендної плати в разі зміни ставки земельного податку в законодавчому порядку, а орендна плата за землі державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленою умовами договору (постанова Верховного Суду України від 06.12.2010р. по справі №2-1/10068-2008).

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач вправі вимагати внесення змін до договору оренди землі від 11.12.2002 року, зважаючи на законодавчу зміну граничного розміру орендної плати, встановлену договором оренди землі можливість перегляду цього розміру, строк передачі земельної ділянки на 25 років, вимогу позивача про внесення змін до договору оренди землі від 11.12.2002 року шляхом викладення розділу 2 цього договору в новій редакції.

Оскільки зміни до договору оренди землі від 11.12.2002 року вносяться в судовому порядку, то, враховуючи норму ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України, зобов'язання сторін за договором в такому випадку змінюються з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Як встановлено ч.5 ст.188 Господарського кодексу України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, надіслання відповідачу пропозиції про внесення змін до договору оренди землі є виключно правом, а не обов'язком позивача, а тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обов'язку надіслання іншій стороні пропозиції про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 20.11.2012 року у справі №28/5005/640/2012, яка відповідно до приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість вчинення змін до договору в такій самій формі, що й договір.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога щодо внесення змін до договору оренди землі від 22.02.2005 року базується на вимогах чинного законодавства, відповідає змісту Договору оренди, підтверджується рішеннями Луцької міської ради "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Луцька" №25/62 від 26.03.2008 року та "Про впорядкування орендної плати за землю" №42/20 від 24.06.2009 року та приведення розміру орендної плати у відповідність до вимог чинного законодавства України, доказами вручення відповідачу пропозиції щодо укладенню додаткової угоди та самої додаткової угоди.

Аналогічні правові висновки були викладені в постановах Вищого господарського суду України від 15 травня 2014 року у справі №903/1100/13, від 10 червня 2014 року у справа №903/1099/13, та постановах Рівненського апеляційного господарського суду від 27 травня 2015р. справі № 903/1246/14, від 05 лютого 2014 р. у справі № 903/1380/13.

Скаржник стверджує про необхідність отримання доказів про проведення аналізу регуляторного впливу рішення №25/62 від 26.03.2008р.; опублікування в засобах масової інформації аналізу регуляторного впливу рішення №25/62 від 26.03.2008р., для оцінки судом правомірності прийнятого рішення.

Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015р. залишено без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.12.2015р. у справі №161/13458/14-а, яким відмовлено в позові підприємця ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання частково недійсним рішення Луцької міської ради №25/62 від 26.03.2008р. «Про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земель м.Луцька».

Тому, колегія суддів вважає, що відповідно ч.3 ст.35 ГПК України, відсутня необхідність у доказуванні правомірності прийнятого рішення при розгляді справи №903/579/13, оскільки правомірність рішення Луцької міської ради було №25/62 від 26.03.2008р. встановлено у справі №161/13458/14-а.

Правова позиція скаржника, зокрема, що норми закону, якими збільшено мінімальний розмір орендної плати, не мають зворотної дії в часі та не повинні поширюватися на договори, укладені до набрання ним чинності, та, що рішення орендодавця про зміну орендної плати, яке суперечить договірним умовам, не є обовязковим для орендаря, та, що суд всупереч закону і договору прийняв рішення про збільшення орендної ставки у декілька раз, та, що умовою зміни розміру орендної плати сторони визначили саме зміну ставки земельного податку, а не зміну розміру орендної плати, спростовуються вищенаведеною правовою позицією та правовою практикою вирішення аналогічних спорів Вищим господарським судом України та апеляційними судами України.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального ко-дексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 24.09.14 р. у справі № 903/579/13 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Павлюк І. Ю.