ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р.Справа № 915/645/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів - Діброви Г.І., Ліпчанської Н.В.;

при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.;

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю № Д-1354/2015 від 19.06.2015 року;

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю № 36/21-Д від 02.04.2013 року;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 15.06.2015 року

у справі № 915/645/15

за позовом Державного концерну „Укроборонпром, м. Київ

до Державного підприємства „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара, м. Миколаїв

про стягнення 44 924 842,07 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Державний концерн „Укроборонпром, м. Київ (Далі ДК „Укроборонпром) звернувся до господарського суду Миколаївської області із позовом до Державного підприємства „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара, м. Миколаїв (Далі ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара) про стягнення 37 585 584,18 грн., з яких: 25 500 000,00 грн. основного боргу за договором позики №UOР-2.011-68-Д-14 від 29.04.2014 року, 379 356,16 грн. 3 % річних, 6 694 255,41 інфляційних та 5 011 972,61 грн. пені.

У червні 2015 року ДК „Укроборонпром надав заяву про збільшення позовних вимог про стягнення з ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара 44 924 842,07 грн., з яких: 25 500 000,00 грн. основного боргу, 475 767,12 грн. 3 % річних, 12 008 883,17 інфляційних та 6 940 191,78 грн. пені.

ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара надавши відзив на позовну заяву, визнало факт порушення зобовязання та заборгованість в сумі 25 500 000,00 грн., окрім 3 % річних, інфляційних та пені, і надало клопотання про відстрочку виконання рішення строком на 1 рік.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 15.06.2015 року позовні вимоги ДК „Укроборонпром задоволені частково. Суд стягнув з ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара на користь ДК „Укроборонпром 25 500 000,00 грн. основного боргу, 475 767,12 грн. 3 % річних, 12 008 883,17 інфляційних та 500 000,00 грн. пені. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. В задоволенні клопотання ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара про відстрочку виконання рішення суду на 1 рік було відмовлено.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення 25 500 000,00 грн. основного боргу, 475 767,12 грн. 3 % річних та 12008883,17 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими. Щодо стягнення пені, суд першої інстанції вказав, що нарахування пені слід обмежити періодом з 01.11.2014 року по 01.05.2015 року на суму 5 036 424,65 грн., проте, враховуючи матеріальні інтереси сторін, приймаючи до уваги той факт що обидва учасники процесу є субєктами державного сектору економіки, беручи до уваги надзвичайно складний економічний стан відповідача, суд вважає за необхідне зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій та стягнути з відповідача пеню в сумі 500 000,00 грн.

Щодо клопотання відповідача про надання відстрочки виконання судового рішення, місцевий господарський суд зауважив, що заявником не надано до суду доказів про реальну можливість виконання даного рішення через рік.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить змінити рішення господарського суду Миколаївської області від 15.06.2015 року по даній справі, стягнувши лише суму основного боргу в розмірі 25 500 000,00 грн.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на стрімке зменшення замовлень у підприємства, посилення фінансової кризи, скасування пільг, у звязку з чим підприємство опинилося у скрутному фінансово-господарському стані. На сьогоднішній день заборгованість підприємства по заробітній платі складає більше 13 000 000,00 грн., крім того наявна заборгованість перед бюджетами всіх рівнів і кредиторська заборгованість.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представниками сторін заявлені клопотання про оголошення перерви для надання можливості вирішення питання про укладення мирової угоди, які судовою колегією розглянуті та відхилені в звязку з недоцільністю.

Стосовно доданих до клопотання представником позивача документів, судова колегія не приймає їх до розгляду в звязку з необґрунтованістю відповідно до вимог ст. 101 Господарського процесуального кодексу України можливості їх залучення до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

29.04.2014 року між сторонами по справі було укладено Договір позики №UOР-2.011-68-Д-14 (Далі Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Позикодавець (ДК „Укроборонпром) передає Позичальнику (ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара) у якості поворотної фінансової допомоги грошові кошти, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, визначеними цим Договором.

Відповідно до п.п. 2.1., 3.1. Договору сума позики становить 25 500 000,00 грн. Позикодавець протягом 30 банківських днів з дати укладання Договору перераховує суму позики в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що перебіг строку, на який надається позика починається з моменту перерахування коштів Позичальнику відповідно до п. 3.1. Договору і закінчується 28.07.2014 року.

В розділі 6 Договору сторони встановили, що за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору вони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. У разі невиконання або неналежного виконання зобовязання однією із сторін, така сторона зобовязана відшкодувати іншій стороні завдані збитки. У випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Позичальник сплачує неустойку (пеню, штраф), інші штрафні санкції незалежно від відшкодування збитків. Неустойка (штраф, пеня), інші штрафні санкції за цим Договором нараховуються протягом усього періоду порушення. Сплата неустойки (штрафу, пені), інших штрафних санкцій, а також відшкодування збитків не звільняє сторону від необхідності виконання своїх зобовязань за Договором.

ДК „Укроборонпром свої зобовязання за договором виконало, перерахувавши кошти в сумі 25 500 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 29.04.2014 року № 3570 на суму 20 000 000,00 грн. та від 30.04.2014 року № 3595 на суму 5 500 000,00 грн., які наявні в матеріалах справи.

Додатковим договором № 1 від 16.07.2014 року до Договору позики №UOР-2.011-68-Д-14 від 29.04.2014 року сторони продовжили термін повернення позики до 31.10.2014 року.

Проте, ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара свої зобовязання за Договором не виконав, позику в сумі 25 500 000,00 грн. не повернув, що і стало причиною звернення ДК „Укроборонпром із позовом до господарського суду Миколаївської області.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд апеляційної інстанції, враховуючи невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором у встановлений сторонами строк, вважає вірним висновок місцевого господарського суду щодо стягнення основного боргу в сумі 25 500 000,00 грн., 3 % річних в розмірі 475 767,12 грн. та інфляційних в сумі 12 008 883,17 грн. за період з 01.11.2014 року по 15.06.2015 року.

Згідно статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Одеський апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обмеження пені, а саме стягнення 5 036 424,65 грн. за період з 01.11.2014 року по 01.05.2015 року та відмовою у стягненні решти суми пені в розмірі 1 903 767,13 грн.

Крім того, місцевий суд правомірно зменшив розмір пені в сумі 500 000,00 грн. на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України, згідно якої господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про надання відстрочки виконання судового рішення строком на 1 рік, Одеський апеляційний господарський суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Згідно п. 6 ст. 83 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищезазначеної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відстрочка означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Поряд з цим, зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

При цьому господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але, перш за все, повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Розглядаючи питання щодо відстрочки виконання рішення господарського суду строком на 1 рік, апеляційний господарський суд вважає за потрібне зазначити , що відповідачем не надано доказів того, що даний випадок є винятковим, а зазначені в апеляційній скарзі обставини роблять неможливим або ускладнюють виконання рішення суду. Посилання боржника на вкрай несприятливе фінансове становище не може вважатися обставиною, що слугує підставою відстрочення виконання рішення суду.

Також, потрібно зауважити, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів у відповідності до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, які б свідчили б про реальну можливість сплати існуючого боргу саме через рік.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну Державного підприємства „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара, м. Миколаїв слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 15.06.2015 року у даній справі без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 року, суд відстрочив ДП „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 36 540,00 грн. до 02.09.2015 року та зобовязав надати докази відсутності коштів на рахунках їхнього підприємства на момент звернення з апеляційною скаргою до суду, проте, скаржник вказані дії не виконав.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49; 99; 101 - 103; 105; Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара, м. Миколаїв залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 15.06.2015 року у справі № 915/645/15 залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства „Суднобудівний завод ім. 61 Комунара, м. Миколаїв (Код ЄДРПОУ - 14313240) до Спеціального фонду Державного бюджету України суму судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 36 540,00 грн.

Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

ОСОБА_3