ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р.Справа № 922/4178/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
до Приватного підприємства "Укрспецпоставка-М", м. Харків
про стягнення 17424,14 гривень
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Алдошина О.С. (дов. б/н від 26.03.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2015 року позивач, Фізична особа-підприємць ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "Укрспецпоставка-М" (відповідача) 17424,14 грн., з яких 9600,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20%-1600,00 грн.) боргу, 7249,72 грн. інфляційних, 574,42 грн. 3% річних. Крім того, позивач просив суд покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 липня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 06 серпня 2015 року.

04 серпня 2015 року позивач надав до суду супровідним листом (вх.№31211) витребувані документи на підтвердження заявлених позовних вимог.

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

06 серпня 2015 року відповідач надав до суду відзив (вх.№31526), в якому проти позову заперечує повністю. Також, відповідач надав заяву про застосування позовної давності.

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

У судовому засіданні 06 серпня 2015 року було оголошено перерву до 03 вересня 2015 року.

Позивач у судове засідання 03 вересня 2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 03 вересня 2015 року відповідач проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві, проси застосувати позовну давність.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами, без участі представника позивача.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

17 червня 2013 року та 20 червня 2013 року, між позивачем та відповідачем укладено договори - заявки №18064 та №21061 (далі - Договір-1 та Договір-2) на перевезення вантажу автомобільним транспортом позивача на суму 4900,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20 % - 816,67 грн.), 4700,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20 % - 783,33 грн.) відповідно.

Відповідно до вказаного Договору Перевізник (позивач) зобов'язується перевезти, а Замовник (відповідач) - прийняти та оплатити вартість послуг автоперевезення на умовах, передбачених цим Договором.

Кількість, номенклатура вантажу зазначаються в специфікаціях до цих Договорів, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до умов Договору позивач здійснив перевезення відповідачу обумовленого вантажу відповідної кількості, про що сторонами було складено акти виконаних робіт:

-19.06.2013р. за актом №ГР-0000038 на суму 4900,00 грн. (в т.ч.ПДВ 20 % - 816, 67 грн.);

-27.06.2013 р. за актом № ГР-0000040 на суму 4700,00 грн. (в т.ч.ПДВ 20 % - 783,33 грн.).

Всього на суму 9600,00 (дев'ять тисяч шістсот) грн. (в.ч.ПДВ 20 % - 1600,00 грн).

В свою чергу, відповідач прийняв перевезений вантаж, про що свідчать відповідні первинні документи (підписані уповноваженими представниками сторін акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні). Також факт перевезення товару за вказаними у договорах-заявках маршрутами підтверджується дорожніми листами, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, вказана сума боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в сумі 9600,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20%-1600,00 грн.) боргу є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити кредитору суму грошового боргу з урахуванням індексів інфляції та 3% річних. За таких обставин, позовні вимоги позивача в сумі 7249,72 грн. інфляційних, 574,42 грн. 3% річних обґрунтовані.

Відповідач надав до суду заяву про застосування позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Так, у Договорі-1 встановлено: сума фрахта за автомобіль, тобто оплата - 10 днів по факту розвантаження, тобто час оплати для відповідача закінчився 28.06.2013р. 18.06.2013р. час доставки +10 днів).

Так, у Договорі-2 встановлено: сума фрахта за автомобіль, тобто оплата - 20 днів по факту розвантаження, тобто час оплати для відповідача закінчився 15.07.2013р. 25.06.2013р. час доставки + 10 днів).

Як вбачається з тексту Договорів, вони були укладені між позивачем та відповідачем в червні 2013 року. Беручи до уваги наведені обставини по оплаті за Договорами, повна оплата відповідачем за Договорами мала бути здійснена відповідно до 28.06.2013р. та 15.07.2013р. включно. Таким чином, прострочення виконання зобов'язання за Договорами, а отже і строк позовної давності, починає відлік з 16.07.2013 р. Отже, спеціальний строк позовної давності у шість місяців щодо вимоги про оплату за Договором сплив 17.01.2014 р. В той же час, як видно з відтиску на конверті, яким було надіслано позовну заяву, вона (позовна заява) була відправлена 15.07.2015 р.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 5 статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправника та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

З приводу цього, який строк позовної давності слід застосовувати в нашому випадку, Вищий Господарський суд України в своєму інформаційному листі від 07.04.2008р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України пунктом 28 надав відповідні роз'яснення, а саме:

«Відповідно до частини другої статті 9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Це стосується і положень про позовну давність.

Частиною першою статті 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом. Згідно з частиною п'ятою статті 315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Такої ж тривалості установлено строк для подання позовів залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають з Статуту залізниць.

Між нормами частини третьої статті 925 ЦК України та частини п'ятої статті 315 ГК України не має суперечності, бо вони співвідносяться як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.».

Так, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосовується спеціально позовна давність у шість місяців, оскільки перевезення відбувались в межах України.

Враховуючи, що правовідносини, на які посилається позивач, мали місце в червні 2013 року, а позовна заява подана 15.07.2015 року, строк позовної давності сплинув, у зв'язку з чим, даний позов не може бути задоволено.

Відповідно до Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

«1.1. Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

1.2. За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

2.1. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

2.2. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі впливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

3.2. Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. А при стягненні сум збитків, заподіяних у зв'язку зі сплатою неустойки (штрафу, пені), застосуванню підлягає загальна позовна давність.

5.3. Зі впливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).».

Згідно з ч.З, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до позовної заяви ФОП ОСОБА_1 про стягнення суми за договором перевезення, необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 не просив суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача, з вини якого виник спір, оскільки він недобросовісно виконував умови договору та не сплатив за отримані послуги.

За таких обставин, суд, керуючись 315 Господарського кодексу України, ст.ст.256, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Укрспецпоставка-М" (код 36033135, 61001, м. Харків, вул.Плеханівська, б.92-А, корпус Б, оф.601, п/р №5816 в філіалі ПАТ "Укрсоцбанк" в м.Харкові, МФО 300023) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1, п/р НОМЕР_2 у філії ПАТ КБ "Приватбанк" ЗРУ, МФО 313399) 1827,00 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.09.2015 р.

Суддя К.В. Аріт