донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

31.08.2015 справа №908/3811/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4 за довіреністю; не зявився;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовмаш», м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від13.07.2015 р. (підписано 14.07.2015 р.)
у справі№ 908/3811/15 (суддя Мельниченко Ю.С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», м. Київ
до Публічного акціонерного товариства «Азовмаш», м. Маріуполь, Донецька область
простягнення 168 944,52 грн.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», м. Київ (Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовмаш», м. Маріуполь, Донецька область (Відповідач) про стягнення заборгованості за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 88 096,00 грн., курсової різниці у сумі 33 122,02 грн., інфляційних втрат у сумі 45 598,50 грн. та 3% річних у сумі 3 128,00 грн., всього 168 944,52 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.07.2015 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 88 096,00 грн., інфляційні втрати у сумі 45 598,50грн., 3% річних у сумі 3 128,00грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 736,45грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 52 857,60 грн., 3% річних в розмірі 3 128,00 грн., інфляційних в розмірі 45 598,50грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на часткову сплату позивачу заборгованості за договором до порушення провадження у справі, що не було враховано судом при винесенні рішення, а також про безпідставне стягнення 3% річних та інфляційних через визначення в договорі іншого порядку відшкодування курсової різниці.

Крім того скаржник посилається на порушенням судом норм процесуального права України через відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що на час подання позовної заяви заборгованість відповідача за спірним договором становила 35 238,40 грн., часткова оплата суми боргу в розмірі не була врахована позивачем під час подання позовної заяви та яким просив рішення змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 35 238,40 грн., суму боргу з курсової різниці в розмірі 33 386,16 грн., інфляційні втрати в сумі 16 803,44 грн., 3% річних в розмірі 1 201,96 грн.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але через канцелярію суду надав клопотання про продовження строку розгляду спору та про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю зявитися у судове засідання через введений режим простою підприємства, яке судовою колегію залишено без задоволення, оскільки відповідач є юридичною особою та мав можливість направити у судове засідання іншого представника.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2013р. між сторонами укладено Субліцензійний договір № 1181/12-13 (далі Договір), за умовами якого позивач в порядку та на умовах договору за винагороду (роялті) надає відповідачу право на користування програмним забезпеченням, перелік якого погоджений сторонами в додатках до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 1.2 Договору види ліцензій, що надаються за договором, невиключні. У відповідності з програмою ліцензування відповідачу надаються постійні (тимчасові) ліцензії на програмні продукти Microsoft, що зазначаються у додатках до договору. Вартість постійних (тимчасових) ліцензій на програмні продукти зазначається у додатках до договору (п. 1.3 Договору).

Ліцензія, відповідно до п. 1.4 Договору, надає відповідачу право користування програмним продуктом, а саме невиключне право на встановлення, запуск, відображення, використання, копіювання програмного забезпечення (комп'ютерних програм) Microsoft, здійснення доступу до програмного забезпечення (комп'ютерних програм), іншого виду взаємодії програмного забезпечення (комп'ютерних програм).

За змістом п. 3.1 Договору загальний розмір винагороди за ліцензії (роялті) та порядок її здійснення погоджується сторонами у відповідному додатку до договору. Платіж здійснюється без ПДВ відповідно до підпункту 196.1.6 пункту 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України.

Пунктом 5 додатку №1 від 23.12.2013р. до Договору сторони передбачили, що сума роялті за весь період є еквівалентом 76 679,30 доларів США за «курсом долара» на дату підписання, що становить 827,20 грн. за 100 доларів США.

Відповідно до п. 3.3 Договору сторони погодили, що всі розрахунки по договору здійснюються у національній грошовій одиниці України - гривні.

На виконання умов Договору позивачем передано відповідачу постійні (тимчасові) ліцензії, що підтверджується актом приймання-передачі ліцензій №1 від 08.01.2014р. згідно додатку №1 від 23.12.2013р. до Договору.

Загальний розмір оплати за перше півріччя з 01 січня 2014р. по 30 червня 2014р. встановлено 105 715,20 грн. без ПДВ.

Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

З матеріалів справи вбачається, що сторони пунктом 6 Додатку №1 до Договору погодили наступний порядок оплати роялті суми у розмірі 105 715,20 грн. без ПДВ. за 1-е півріччя з 01.01.2014р. по 30.06.2014р.: 15.01.2014р. 17 619,20 грн.; 15.02.2014р. 17 619,20 грн.; 15.03.2014р. 17 619,20 грн.; 15.04.2014р. 17 619,20 грн.; 15.05.2014р. 17 619,20 грн.; 15.06.2014р. 17 619,20 грн.

Позивач звернувся до господарського суду із вимогою про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 88 096,00 грн., вважаючи, що відповідачем сплачено лише 17 619,00 грн.

Відповідачем до апеляційної скарги надані докази часткової оплати суми боргу в розмірі 52 857,80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 581199 від 24.02.2014р., № 584519 від 07.04.2014р. та № 586021 від 24.04.2014р. та позивачем не заперечується.

Отже на момент звернення позивача із позовною заявою до суду 23.06.2015р. сума заборгованості відповідача за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. в межах спору становила 35 238,40 грн., а не 88 096,00грн., як встановлено судом.

Суд першої інстанції, через неповідомлення його позивачем про частково проведену відповідачем оплату заборгованості, не дослідив суму заборгованості та стягнув її частину, яка була сплачена відповідачем до моменту заявлення позову.

За таких підстав рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. в розмірі 52 857,60 грн., через неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Крім того, позивачем в суді першої інстанції було заявлено до стягнення інфляційні у сумі 45 598,50 грн. за період з лютого 2014р. по травень 2015р. та 3% річних в сумі 3 128,00грн. за період з 16.01.2014р. по 16.06.2015р.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновок суду першої інстанції щодо необхідності стягнення цих складових є вірним.

Разом з тим, оскільки розмір стягнутої суми основної заборгованості зменшено до 35 238,40 грн., то підлягають перерахунку й стягнуті судом першої інстанції суми інфляційних витрат та 3% річних, за виключенням періоду прострочення вчасно здійснених відповідачем платежів.

Судова колегія вважає таким, що підлягає стягненню розмір інфляційних втрат в сумі 16 803,44 грн. за період прострочення з червня 2014 року по травень 2015 року та 3% річних в сумі 1 201,96 грн. за періоди прострочення: 16.01.2014р. 10.02.2014р., 16.02.2014р. 24.02.2014р., 16.03.2014р. 07.04.2014р., 16.04.2014р. 24.04.2014р., 16.05.2014р. 16.06.2015р. та 16.06.2014р. 16.06.2015р. відповідно.

Згідно п. 7 Додатку №1 до Субліцензійного договору №1181/12-13 від 23.12.2013р. сторони домовились, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) «курсу долара», за наявності письмової вимоги будь-якої зі сторін, сума роялті, що підлягає сплаті, підлягає перерахунку.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи відповідача, що нарахування позивачем інфляційних та 3% річних є не обґрунтованим, оскільки п. 7 Додатку № 1 до Договору за наявності письмової вимоги передбачена сплата курсової різниці, проте сторони вказаною умовою не скористались, доказів звернення позивача до відповідача з такою вимогою позивачем не надано, матеріали справи не містять.

В цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивачем на підставі п. 7 Додатку №1 до Договору заявлена до стягнення курсова різниця суми роялті у розмірі 32 122,02 грн.

Висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача курсової різниці суми роялті у розмірі 32 122,02 грн. та недоведеність позивачем моменту виникнення у відповідача зобов'язання з оплати курсової різниці, оскільки умовами договору та Додатку №1 від 23.12.2013р. до договору не встановлено конкретного строку (терміну) сплати відповідачем суми роялті у випадку збільшення «курсу долара», при цьому, в п. 7 Додатку №1 від 23.12.2013р до договору міститься посилання саме на наявність письмової вимоги, яку не було долучено позивачем до матеріалів справи на підтвердження здійснення такого звернення, судова колегія також вважає його вірним.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області 13.07.2015 року у справі № 908/3811/15 підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 52 857,60 грн., інфляційних втрат в сумі 28 795,06грн., 3% річних в сумі 1 926,04 грн., а також розподілу судових витрат через неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

В скасованій частині слід прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 35 238,40 грн., інфляційні втрати у сумі 16 803,44грн. та 3% річних в сумі 1 201,96грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Будь-яких порушень процесуального права в діях суду першої інстанції не встановлено.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на сторін, пропорційно задоволеним позовними вимогам, у зв'язку з чим слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 572,40 грн., а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги 499,59 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105, 117, 122 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовмаш», м. Маріуполь, Донецька область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області 13.07.2015 року у справі № 908/3811/15 скасувати в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азовмаш», м. Маріуполь, Донецька область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», м. Київ заборгованості за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 52 857,60 грн., інфляційних втрат в сумі 28 795,06грн., 3% річних в сумі 1 926,04 грн.

В скасованій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», м. Київ задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, ідентифікаційний код 30832888) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4 Б, ідентифікаційний код 36273889) заборгованість за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 35 238,40 грн., інфляційні втрати у сумі 16 803,44грн., 3% річних у сумі 1 201,96грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 572,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області 13.07.2015 року у справі № 908/3811/15 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4 Б, ідентифікаційний код 36273889) на користь Публічного акціонерного товариства «Азовмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, ідентифікаційний код 30832888) судовий збір у розмірі 499,59 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати поворотний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГСДО