Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" вересня 2015 р. Справа № 906/920/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №51 від 04.06.2015 р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амако Україна" (Київська обл., Бориспільський р-н, с.Проліски)

до Приватного підприємства "Дов-Імпульс" (Житомирська обл., Брусилівський р-н, с.Морозівка)

про стягнення 278568,96 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амако Україна" (Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проліски) звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Дов-Імпульс" (Житомирська обл., Брусилівський р-н, с.Морозівка) про стягнення 278568,96 грн., з яких 155199,91грн. основного боргу за договором №8968/016226 від 07.03.2014р., 41787,46грн. пені, 2959,43 грн. 3% річних та 78531,16 грн. інфляційних.

Господарським судом ухвалою від 25.06.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/920/15, розгляд справи призначено на 11.08.2015р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Заслухавши в засіданні 11.08.2015р. пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зважаючи на неявку представника відповідача, для надання останньому можливості реалізувати принцип змагальності, забезпечення участі в судовому засіданні, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи також необхідність подання додаткових доказів, господарський суд ухвалою від 11.08.2015р. відклав розгляд справи на 02.09.2015р., продовживши встановлений строк розгляду справи відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України за обґрунтованим клопотанням позивача.

В засіданні суду 02.09.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник подав до справи довідку б/н від 02.09.2015р. про стан заборгованості відповідача на день розгляду справи.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки в суд не повідомив.

Стосовно нез'явлення в засідання суду представника відповідача, господарський суд приймає до уваги наступне.

03.07.2015р. на адресу суду повернулася неврученою ухвала господарського суду Житомирської області від 25.06.2015р. про порушення провадження у справі №906/920/15, яка направлялася на адресу відповідача (12634, Житомирська обл., Брусилівський р-н, с. Морозівка, вул. Миру, 203), з відміткою поштового відділення щодо причин повернення: "за закінченням терміну зберігання".

Зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що місцезнаходженням юридичної особи - Приватного підприємства "Дов-Імпульс" є наступна адреса: 12634, Житомирська обл., Брусилівський р-н, с.Морозівка, вул. Миру, буд. 203.

Відповідно до вимог ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно з ч.2 ст.17 вказаного Закону в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, у тому числі її місцезнаходження.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Як зазначено у пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Окрім того, про направлення ухвали суду від 11.08.2015р. про відкладення розгляду справи №906/920/15 на 02.09.2015р. свідчить реєстр Ф103 на відправку рекомендованої кореспонденції господарського суду Житомирської області та список №3117 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів за 19.08.2015р. (а.с.49-50).

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте, своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Судом також враховується, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обовязковою, а також з врахуванням того, що строк розгляду позовної заяви, з урахуванням продовження строку відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України, майже сплинув (позовна заява надійшла до суду 23.06.2015р.), а відповідно до ст.77 ГПК України відкладення розгляду справи можливе в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, господарський суд Житомирської області визнає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення присутнього представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.03.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амако Україна" (постачальник) та Приватним підприємством "Дов-Імпульс" (покупець) укладено договір №8968/016226 на поставку мінеральних добрив (а.с.10-13), згідно п.1.1., 1.2. якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар (продукти хімічного виробництва) та оплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.4. договору, загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами, пакуванням визначаються специфікаціями, що є невід'ємними частинами даного договору.

У відповідності до п.2.1, 2.2. договору, поставка товарів здійснюється на умовах, що зазначені в специфікації; місце поставки відповідно до специфікації на кожну партію товару.

Згідно пунктів 4.1., 4.3. договору, загальна сума договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених постачальником протягом строку дії даного договору; у специфікації за кожною окремою позицією асортименту товару вказується ціна товару та загальна ціна товару, з урахуванням ПДВ.

В пункті 5.1. договору визначено, що форма оплати за товар зазначається у відповідній специфікації.

Відповідно до п.8.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015р., а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання.

07.03.2014р. між сторонами також підписано специфікацію - додаток №1 до договору №8968/016226 від 07.03.2014р. (а.с.14), а 11.03.2014р. сторонами договору підписано договір про внесення змін та доповнень до договору №8968/016226 від 07.03.2014р., яким викладено у новій редакції додаток (специфікацію) №1 до договору (а.с.15-16). Специфікацією до договору у новій редакції передбачалось здійснення поставки позивачем відповідачу наступного товару: карбамід, упаковка біг-бег в кількості 22 т за ціною 3833,33 грн/т та аміачну селітру в упаковці біг-бег в кількості 15 т за ціною 3000,00грн, загальна вартість вказаного товару з ПДВ 155199,91грн. Передача товару обумовлена на умовах СРТ - склад покупця, згідно ІНКОТЕРМС у редакції 2000 року; строк поставки до 20 березня 2014 року. Датою поставки вважається дата отримання товару покупцем згідно видаткової накладної на товар; оплата повної вартості товару здійснюється покупцем до 20.10.2014 р.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 цього ж кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання укладеного договору за видатковою накладною №К-006517/016226 від 29.04.2014р. (а.с.17) на підставі довіреності серії 12ААВ №598949 від 29.04.2014р. (а.с.18) позивач поставив, а відповідач прийняв узгоджений договором товар (карбамід та аміачну селітру) на загальну суму 155199,91 грн.

Тобто, у відповідності до умов договору №8968/016226 на поставку мінеральних добрив від 07.03.2014р. позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару належним чином та у встановлений договором строк до 20.10.2014р. не виконав, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до поданої позивачем до справи довідки за вих.№б/н від 02.09.2015р. (вх.№11646/15, а.с.51) станом на день розгляду справи жодних оплат в погашення заявленого до стягнення у позові боргу за договором від відповідача не надходило; сума боргу 155199,91 грн. не змінилась.

З огляду на викладене, та оскільки суду не надано доказів сплати відповідачем позивачу заборгованості в сумі 155199,91 грн., позов про стягнення вказаної суми боргу заявлений обґрунтовано, підтверджується відповідними доказами та грунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню господарським судом.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 41878,46 грн. пені, 2959,43грн. 3% річних та 78531,16 грн. інфляційних. З приводу вказаних вимог суд враховує наступне.

Таким чином, згідно встановлених обставин справи підтверджується порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором №8968/016226 на поставку мінеральних добрив від 07.03.2014 р.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми позивачем було нараховано до стягнення з відповідача на суму боргу за період з 21.10.2014 р. по 09.06.2015р. 3% річних в сумі 2959,43 грн. та інфляційні в сумі 78531,16 грн. (розрахунки, а.с.4,5). Як вбачається з розрахунку, зокрема, сукупного індексу інфляції за період, нарахування інфляційних здійснено позивачем фактично за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року.

Відповідно до Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 12.05.1999р. №02-5/223 "Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції" позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням індексу інфляції, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок, господарський суд повинен виходити з розміру збитків, обрахованого за цінами і тарифами, що діють в умовах інфляції.

У відповідності з Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №62-97р від 03.04.1997р. у випадку, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається з внесків, зроблених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума внесена в період з 1 по 15 число відповідно місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних, з урахуванням вищенаведених рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №62-97р від 03.04.1997р., господарський суд встановив, що правомірним є нарахування інфляційних на прострочену суму боргу за період з листопада 2014 року по травень 2015 року, за який індекс інфляції становить 147,094% (а.с.52); обчислена таким чином сума інфляційних складає 73089,32 грн. (заборгованість за жовтень 2014 року та за червень 2015 року, в межах зазначеного позивачем періоду, не індексується).

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні в розмірі 73089,32 грн. В решті позовних вимог щодо стягнення інфляційних слід відмовити.

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п.9.2. договору, у випадку прострочення терміну оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний календарний день прострочення по день погашення заборгованості включно.

Згідно позовної заяви позивачем нараховано пеню в сумі 41878,46 грн. за загальний період прострочення з 21.10.2014 р. по 09.06.2015 р. на суму боргу, що повністю відповідає обставинам справи, вимогам чинного законодавства та умовам договору. Тому позов в частині стягнення з відповідача 41878,46 грн. пені підлягає задоволенню.

Стаття 33 ГПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав. Враховуючи вищевикладене, позов обґрунтований, підтверджений належними доказами, що містяться в матеріалах справи та підлягає частковому задоволенню. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача 155199,91 грн. основного боргу, 41878,46 грн. пені, 2959,43 грн. 3% річних та 73089,32 грн. інфляційних; в решті позову слід відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Дов-Імпульс" (12634, Житомирська обл., Брусилівський р-н, с.Морозівка, вул.Миру, буд.203, ідентифікаційний 36976568) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амако Україна" (08322, Київська обл., Бориспільський р-н, с.Проліски, вул.Броварська, буд.2, ідентифікаційний код 21665011):

- 155199,91 грн. основного боргу,

- 41878,46 грн. пені,

- 2959,43 грн. 3% річних,

- 73089,32 грн. інфляційних,

- 4000,76 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.09.15

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2, 3 - сторонам (реком.)