ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року Справа № 2/21

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоМачульського Г.М. (доповідач),
суддівГрейц К.В.
Алєєвої І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Міллагро"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду
від15.06.2015
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Міллагро"
проперегляд за нововиявленими обставинами
рішенняГосподарського суду міста Києва
від24.05.2011
у справі№2/21
Господарського судуміста Києва
за позовомГоловного управління комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Реакс Резиденце" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Міллагро"
третя особаУкраїнська універсальна товарна біржа
провизнання недійсними договорів,
за участю

- відповідача-2:Ткаченко В.М. (довіреність від 01.08.2014,)

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, Головне управління комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - позивач) просило з урахуванням зміни підстав позову та збільшення позовних вимог: визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежилого будинку загальною площею 10005,70 кв. м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 3а (літ А) від 09.07.2010 №641, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Реакс Резиденце" (далі - відповідач-1); визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежилого будинку загальною площею 10005,70 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 3а (літ А), укладений між відповідачем-1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міллагро" (далі - відповідач-2); зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Міллагро" повернути у комунальну власність територіальної громади міста Києва нежилий будинок загальною площею 10005,70 кв. м, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 3-а (літ А).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2011, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.08.2011, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2011 вказану постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.08.2011 залишено без змін.

У серпні 2014 року відповдач-2 подав заяву про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2011 за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що такі обставини підтверджуються листом Української універсальної товарної біржі (далі - третя особа) від 05.08.2014, адресованим відповідачу-2; листом позивача третій особі №042/12/28-9101; додатком до договору між позивачем та третьою особою на реалізацію майна з аукціонів №149/2 від 07.08.2007; договором між третьою особою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерсіті" на інформаційне співробітництво.

Оскарженою у касаційному поряду хвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2014 (суддя Головатюк Л.Д.), залишеною без змін оскарженою постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Зеленін В.О., судді Рудченко С.Г., Шевченко Е.О.), в задоволенні цієї заяви відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач-2 просить скасувати вказані вище ухвалу та постанову, задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами і прийняти нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржене судове рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, під час розгляду спору по суті задовольняючи позовні вимоги про: визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу від 09.07.2010 №641 нежилого будинку за адресою: м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 3а (літ А), укладеного між позивачем та відповідачем-1; визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу нежилого будинку за адресою: м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 3а (літ А), укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2, посвідчений 11.08.2010; зобов'язання відповідача-2 повернути у комунальну власність територіальної громади міста Києва вказаний нежилий будинок, суди виходили з того, що під час приватизації цього приміщення позивачем не було визначено інформаційні бюлетені та місцеву пресу, інші друковані видання, у яких слід було опублікувати інформацію про продаж спірного об'єкту нерухомості, тому публікація третьою особою інформації про продаж спірного об'єкту у газеті "Дивіденди інформ" суперечить положенням Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", у редакції станом на 27.04.2007).

Відповідач-2, звертаючись з заявою про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2011 за нововиявленими обставинами, посилався на те, що такі обставини, що існували на момент винесення судового рішення і не були йому відомі, як те, що третя особа мала повноваження друкувати оголошення про продаж об'єкту приватизації у друкованих виданнях "Дивіденди-Інформ", "Дивіденди ", "Дивіденди-Кївщина", мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а тому судове рішення підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Так, в листі відповідачу-2 від 05.08.2014 третя особа повідомляла, що відповідно до умов договору на реалізацію майна з аукціонів №149/2 від 07.08.2007 та додатку до цього договору третя особа була зобов'язана забезпечити публікацію в засобах масової інформації та надати органу приватизації два примірники публікацій щодо відомостей про об'єкт, що пропонується для продажу на аукціоні; листом №042/12828-9101 за грудень 2012 позивач повідомив третю особу про необхідність забезпечення публікації раніше наданих інформаційних повідомлень в засобах масової інформації; відповідно до договору на інформаційне співробітництво між третьою особою та ТОВ "Інтерсіті" газета "Дивіденди-Інформ" набула статусу офіційного видання Біржі (третьої особи).

Приймаючи оскаржені у касаційному поряду ухвалу та постанову за результатами перегляду зазначеної заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суди виходили з того, що вищенаведені обставини не є нововиявленими, оскільки заявник не був позбавлений можливості надати відповідні докази під час розгляду справи, факт статусу офіційного видання у газети "Девіденди-інформ" міг бути відомий відповідачу-2, а третя особа як сторона договору з ТОВ "Інтерсіті" могла подати вказані листи суду раніше. Апеляційним судом також вказано, що заявник помилково ототожнив поняття нововиявлених обставин і нового доказу.

Однак із такими висновкам судів погодитись не можна виходячи із наступного.

Відповідно до приписів статті 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами (ч.1). Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (ч.2 п. 1).

Як роз'яснив пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 26.12.2011 №17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами (п.2). При цьому положеннями цього пункту також зазначено, що необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи.

Отже нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Як на підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідач-2 посилався на відомості, викладені у листі третьої особи від 05.08.2014, у якому зазначалось про тривалість стосунків між позивачем та третьою особою з проведення аукціонів, вказувалось на існування додатку до договору №149/2 від 07.08.2007, зазначалось про лист №042/12828-9101 за грудень 2012, за яким позивач повідомив третю особу про необхідність забезпечення публікації раніше наданих інформаційних повідомлень в засобах масової інформації, вказувалось про наявність договору на інформаційне співробітництво між третьою особою та ТОВ "Інтерсіті" щодо того, що газета "Дивіденди-Інформ" набула статусу офіційного видання Біржі (третьої особи).

Приймаючи оскаржені у касаційному поряду судові рішення суди виходи з того, що вищенаведені обставини не є нововиявленими, оскільки заявник не був позбавлений можливості надати відповідні докази під час розгляду справи.

Разом з тим, висновки судів про те, що заявник не був позбавлений можливості надати відповідні докази під час розгляду справи, а саме: лист третьої особи від 05.08.2014; додатку до договору №149/2 від 07.08.2007, є не обґрунтованими, оскільки вказаний лист був виданий вже після розгляду спору по суті, а про існування додатку до договору №149/2 від 07.08.2007 судами попередніх інстанцій у судових рішеннях не зазначено, і із доводів судів, викладених у оскаржених у касаційному порядку ухвалі і постанові, не вбачається, що відповідач-2 був обізнаний про існування цього додатку до договору, як і не вбачається, що він був обізнаний про існування договору на інформаційне співробітництво між третьою особою та ТОВ "Інтерсіті" щодо того, що газета "Дивіденди-Інформ" набула статусу офіційного видання Біржі (третьої особи).

Крім того, я вбачається із наведених вище норм права, висновки суду апеляційної інстанції про помилкове ототожнення заявником поняття нововиявлених обставин і нового доказу, є незаконним, оскільки нововиявлені обставини як фактичні дані мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

У рішенні у справі "Праведная проти Росії" від 18 листопада 2004 Європейським судом з прав людини зазначається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Відповідно до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1). Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (ч.2).

Оскільки із наведеного вище вбачається, що висновки судів про те, що відповідач-2 не був позбавлений можливості надати відповідні докази під час розгляду спору по суті, є не обґрунтованими, а у наведених заявником документах зазначається про обставини, які судами оцінені не були, оскаржені у касаційному поряду судові рішення підлягають скасуванню.

Беручи до уваги приписи статей 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України щодо неможливості самостійно досліджувати судом касаційної інстанції докази та надавати їм оцінку, справу належить передати на новий розгляд до суду першої інстанції під час якого суду належить дослідити надані докази та визначитись, чи належать обставини, що містяться у них, до нововиявлених, а відповідно дати їм належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.3, 11110 ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міллагро" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.10.2014 у справі №2/21 скасувати, справу передати до місцевого господарського суду на новий розгляд.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді К.В. Грейц

І.В. Алєєва