РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2015Справа №910/11801/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль»

про внесення змін до договору

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Купирьов М.Є.;

від відповідача: Самокиша В.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДПА» (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (далі-відповідач) про внесення змін до договору фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011, укладеного між позивачем та відповідачем, які передбачені проектом додаткової угоди про внесення змін до договору фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011, направленого відповідачу 10.04.2015, а саме:

- п. 1.6. договору фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011 змінюється викладенням його в наступній редакції:

« 1.6. Строк лізингу складається з періодів лізингу, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами даного договору та додатків до нього та закінчується через 3 (три) місяці після закінчення терміну всіх лізингових платежів, але в будь-якому випадку не раніше, чим після 6 (шести) місяців з дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України»;

- додаток № 1 «Графік розрахунку заборгованості» до договору фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011 змінюється викладенням його в редакції, наданій позивачем в прохальній частині позовної заяви;

- інші умови договору, до яких не внесені зміни, зберігають чинність;

- в разі, якщо норми договору входять в протиріччя з нормами даної додаткової угоди, то сторони керуються нормами даної додаткової угоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2014 року обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011 істотно змінилися, внаслідок масових заворушень та озброєних дій на початку 2014 року на території України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.06.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

15.06.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи тим, що пунктом 7.1. договору сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання або невиконання зобов'язань за договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). До обставин непереборної сили належать: війна, страйки, пожежі, вибухи повені чи інші стихійні лиха, дії чи бездіяльність органів влади та/або управління України чи інших країн, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов'язків за договором.

Отже, в момент укладення договору, сторони пунктом 7.1. договору лізингу передбачили, що в процесі дії договору можливо настануть обставини непереборної сили в тому числі: війна, страйки, пожежі, вибухи тощо, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

10.07.2015 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання, у якому просить суд з метою визначення документальної обґрунтованості та аналізу реальності розрахунків з дебіторами і кредиторами призначити у справі судову експертизу документів про економічну діяльність позивача.

Також, 10.07.2015 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній додатково обґрунтовує правові підстави заявлених позовних вимог, а саме, вказує на п. 4 ст. 188 ГК України, зокрема, у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, також відповідно до п. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності певних умов.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2015 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 10.08.2015 за участю представників сторін.

10.08.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав заперечення на клопотання про призначення судової експертизи, в яких зазначає, що позивачем не конкретизовано вид судової експертизи. А також відзначає, що зобов'язання позивача щодо сплати лізингових платежів є грошовими, а відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється не тільки від оплати основного боргу, а не звільняється також від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

У судовому засіданні 10.08.2015 оголошувалась перерва до 27.08.2015.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав подане клопотання про призначення судової експертизи.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та надав доповнення до заперечення на клопотання про призначення судової експертизи, мотивуючи тим, що поставлені позивачем у клопотанні питання не вимагають спеціальних досліджень, а їх вирішення віднесено виключно до компетенції суду.

Розглянувши подане позивачем клопотання про призначення судової експертизи, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Оскільки суд не вбачає необхідності у проведенні експертизи для вирішення спору у даній справі, відповідно у задоволенні клопотання позивача відмовляє.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.08.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДПА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» укладено договір фінансового лізингу № LC5432-06/11, умовами якого передбачено, що відповідач на підставі договору купівлі-продажу зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічних опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в специфікації (додаток № 2 до даного договору), а позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.6. договору, строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 60 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами даного договору та додатків до нього.

Згідно п. 2.1. договору, вартість предмета лізингу на момент підписання даного договору становить 2 726 135, 73 грн. (в тому числі 20 % ПДВ) і підлягає остаточному визначенню після передачі предмета лізингу позивачу та здійснення всіх розрахунків за договором купівлі-продажу.

Умовами п. 4.2. договору передбачено, що позивач сплачує відсотки за фінансування придбання предмета лізингу у період з моменту виникнення заборгованості до настання першого періоду лізингу за ставкою LIВОR ЗМ плюс 8 % від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п. 3.1. цього договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземної валюти підлягає перерахунку у гривню за курсом продажу (Розділ 1 Визначення Загальних умов додатку 4 до цього договору), крім того ПДВ.

Пунктом 4.3 договору визначено, що позивач протягом строку лізингу щомісяця сплачує відповідачу авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються із суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця.

У відповідності до п. 7.1. договору, сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов'язання або невиконання своїх обов'язків за даним договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх наслідків. До обставин непереборної сили належать: війна, страйки, пожежі, вибухи, повені чи інші стихійні лиха, дії чи бездіяльність органів влади та/або управління України чи інших країн, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов'язків за даним договором.

Даний договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за даним договором (п. 8.1. договору).

Пунктом 9.4. договору визначено, що він має наступні додатки, що є його невід'ємною частиною: додаток №1- Графік; додаток №2- Специфікація предмету лізингу; додаток №3- Акт приймання-передачі предмету лізингу (форма); додаток №4- Загальні умови фінансового лізингу (Загальні умови).

Додатком №1 до договору сторони погодили графік розрахунку заборгованості за договором фінансового лізингу, а 21.10.2014 уклали угоду про внесення змін до договору фінансового лізингу, змінивши вказаний графік та звільнивши відповідача від сплати лізингових платежів за жовтень-грудень 2014 року.

16.08.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (далі-лізингодавець або покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДПА» (далі-продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДПА» (далі-лізингоодержувач) підписано акт приймання-передачі предмета лізингу, відповідно до якого на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2011 № РС5432-06/11 продавець передав у власність покупцю (лізингодавцю), а лізингоодержувач прийняв у користування обладнання згідно договору фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011 та згідно специфікації з наведеними нижче характеристиками:

Машина для виробництва пакетів Еlba, нова 2011 р.в., Модель SU94Е, серійний № 5339.

Як стверджує позивач, починаючи з 2014 року обставини, якими сторони керувались при укладенні договору істотно змінились.

Так, внаслідок масових заворушень та озброєних дій на початку 2014 року на території, де знаходиться позивач розпочались бойові дії та проводиться антитерористична операція (АТО).

Внаслідок обстрілу Київського району м. Донецька, де знаходиться позивач (офіс та виробничі потужності), керівництво позивача з липня 2014 року, через загрозу життю та здоров'ю працівників, вимушено було перевести роботу підприємства на скорочений графік роботи. Крім того, у вказаний період працівники масово почали подавати заяви про надання їм відпусток без збереження заробітної плати, а пізніше і про звільнення з роботи. У зв'язку з вказаними обставинами, а також пошкодженням внаслідок обстрілу виробничих приміщень позивача, порушилось нормальне функціонування підприємства, що призвело до скорочення об'єму виробництва та збуту продукції. Вказані обставини виникли не з вини позивача та призвели до неможливості виконання договору лізингу на існуючих умовах.

На підставі зазначеного вище, позивач звернувся до відповідача листом від 10.04.2015 № 10/04/15, в якому просив відповідача внести запропоновані зміни до договору лізингу, для чого у встановлений законодавством термін підписати та скріпити печаткою надану додаткову угоду про внесення змін до договору лізингу, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку № 8349 від 10.04.2015.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку із загостренням соціальної та економічної ситуації на сході України та проведенням антитерористичної операції, сталася істотна зміна обставин, що унеможливлює виконання договору фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011 на умовах, які було досягнуто сторонами при його укладенні, а тому на підставі ст. 652 ЦК України позивач звернувся до суду з вимогою внести зміни до договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Положеннями ст. 292 ГК України встановлено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено статтею 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, частиною 1-2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, законодавство чітко визначає порядок внесення змін до договору, та передбачає, що таке внесення має відбуватися лише за згодою сторін угоди, а у випадку, коли певної згоди не досягнуто, заінтересована сторона вправі звернутися до суду, при умові одночасного існування чотирьох умов.

Позивач посилається на зміну істотних обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, зокрема на початок бойових дій на території, де знаходиться позивач, внаслідок чого припинилась господарська діяльність позивача та відсутній прибуток від господарської діяльності, з якого позивач розраховував здійснювати сплату лізингових платежів за договором.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, сторони при укладенні передбачили форс-мажорні обставини, зокрема війну, встановивши, що наявність таких обставин є підставою для звільнення сторін від відповідальності у разі затримки виконання чи невиконання договору.

Також позивачем не надано доказів, що виконання договору на існуючих умовах, зокрема щодо сплати лізингових платежів, порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач, у відповідності до положень договору лізингу отримав предмет лізингу та використовував його у своїй підприємницькій діяльності.

Відсутність у позивача прибутку внаслідок неможливості ведення ним підприємницької діяльності не є порушенням співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки ризики ведення підприємницької діяльності позивача, зокрема ненадходження коштів від такої діяльності або надходження у розмірі меншому, ніж розраховувалось покладаються виключно на позивача.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову та про відсутність підстав для внесення будь-яких змін в редакції спірного договору та додаткових угод, відповідно у задоволенні позову відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 02.09.2015.

Суддя Бондарчук В.В.