ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р.Справа № 915/521/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді Головея В.М.,

Суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.

(У зв'язку з перебуванням судді Шевченко В.В. у відпустці, склад судової колегії змінено на підставі розпорядження №496 від 07.09.2015 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.09.2015)

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Демчук О.В. (за довіреністю),

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 16.06.2015

по справі № 915/521/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства Первомайської міської ради «Тепло»

про стягнення 614 358,06 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 08.09.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія, позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Комунального підприємства Первомайської міської ради «Тепло» (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення пені в розмірі 69 206,01 грн., інфляційних втрат - 414 895,24 грн. та 3% річних - 130 256,81 грн., а також понесені позивачем судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу не розрахувався своєчасно в повному обсязі у встановлені договором строки за придбаний природний газ.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.06.2015 позовні вимоги Компанії задоволені частково, стягнуто з Підприємства на користь позивача інфляційні втрати в сумі - 414 895,24 грн., 3 % річних - 130 256,81 грн., пені - 48 444,21 грн. та судовий збір - 12 287,16 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване наявністю порушень умов договору щодо своєчасної оплати за газ з боку Підприємства та обґрунтованістю вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій. Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції згідно із п.3 ст. 551 ЦК України, п.3 ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України зменшив її розмір, з посиланням на матеріальні інтереси сторін.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, Компанія звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні 20 761,80 грн. пені та в цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В іншій частині рішення господарського суду - залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права. Компанія вважає, що місцевий господарський суд зменшуючи розмір штрафних санкцій не прийняв до уваги негативні наслідки, спричинені позивачу від прострочення виконання зобов'язання відповідача, тобто не врахував інтересів позивача порушених відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився та не скористався своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 09.07.2015, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

В судовому засіданні 08.09.2015 представник позивача надав пояснення якими підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 13.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Миколаївгаз» (постачальник) та Комунальним підприємством Первомайської міської ради «Тепло» (споживач) було укладено договір на постачання природного газу підприємствам теплоенергетики №ТБ/2011-ПГ-101-1 (надалі - Договір №ТБ/2011-ПГ-101-1), за умовами якого постачальник зобов'язався передати споживачу, згідно «Переліку об'єктів на яких приймається газ» природний газ, за наявності його обсягів, для суб'єктів господарювання, які використовують природний газ для виробництва та надання бюджетним установам та організаціям послуг з опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується прийняти від постачальника та оплатити природний газ на умовах даного Договору (п.1.1 Договору №ТБ/2011-ПГ-101-1).

У відповідності до п.2.1 Договору №ТБ/2011-ПГ-101-1, постачальник передає споживачу протягом періоду з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2011 року, природний газ в обсягах які ним зазначено у Додатку № 1.

Пунктом 6.1 Договору №ТБ/2011-ПГ-101-1 передбачено, що оплата за газ, проводиться в наступному порядку:

- перша оплата в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки;

- подальша оплата проводиться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично спожиті та протранспортовані обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання - передачі газу до 5 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п.6.6 Договору, звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату споживачем вартості спожитого газу та інших складових ціни, а також акту приймання - передачі газу протягом 10 днів з моменту вимоги однієї із сторін.

Пунктом 12.1 Договору №ТБ/2011-ПГ-101-1 сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати його підписання та розповсюджує свою дію на правовідносини, що виникли між сторонами з 01.10.2011 року і діє по 31.12.2011 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

На виконання умов договору позивач у період з жовтня по грудень 2011 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 266 948,06 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу, які підписані повноважними представниками сторін без претензій та скріплені печатками (а.с. 32-34).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач вимоги Договору № ТБ/2011-ПГ-101-1 виконував не належним чином, розрахунки за отриманий природний газ здійснив з порушенням термінів оплати, що підтверджується актом звірки розрахунків, оборотно-сальдовою відомістю, операціями по підприємству та реєстром платежів.

22.10.2012 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №14/5923/12 (надалі - Договір №14/5923/12), за умовами якого, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе вимоги до боржника первісного кредитора КП Первомайської міської ради «Тепло» за договором на постачання природного газу №ТБ/2011-ПГ-101-1 від 13.10.2011 року у сумі 1 476 358,45 грн. (п.1.1).

Згідно п.1.2 Договору №14/5923/12, крім передачі права вимоги оплати спожитого природного газу за зобов'язанням, зазначеним в п.1.1 Договору, до Нового Кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за зазначеним Договором.

Первісний кредитор зобов'язаний в термін до 22.10.2012 року передати новому кредитору оригінали документів, які підтверджують права вимоги до боржника, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Документи, що підтверджують право вимоги: договір поставки природного газу з усіма додатками та при наявності протоколу розбіжностей і узгодження розбіжностей (оригінал); - акти приймання-передачі газу (оригінали); документи, що підтверджують проведення боржником розрахунків (за наявності); акт звіряння розрахунків станом на дату укладення договору відступлення права вимоги боргу (оригінал); - листи-вимоги про оплату боргу (за наявності); будь-які інші документи (у разі їх необхідності). Право вимоги вважається переданим після фактичної передачі документів, зазначених в п.2.1. цього договору. Передача документів оформлюється актом приймання-передачі з зазначенням переліку переданих документів (п. п. 2.1., 2.1.1., 2.2. Договору №14/5923/12).

Згідно вимог п.2.3 Договору №14/5923/12, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» зобов'язаний протягом 5 днів з моменту підписання договору відступлення права вимоги письмово повідомити боржника про відступлення права вимоги боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, на виконання вимог п. 2.3. Договору №14/5923/12, 25.10.2012 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» направив відповідачу повідомлення про укладання з Компанією Договору відступлення права вимоги. Вказане повідомлення було отримано відповідачем.

17.12.2012 року Компанія на адресу відповідача направило вимогу у зв'язку зі зміною кредитора № 26/2-297-12, Компанія отримала право вимагати залишок заборгованості у сумі 1 476 358,45 грн., яка виникла на підставі Договору №ТБ/2011-ПГ-101-1. Позивач вимагав від відповідача здійснити перерахування грошових коштів в рахунок погашення вищевказаної заборгованості перед Новим Кредитором - Компанією. Вказана вимога була отримана відповідачем 28.12.2012 року, що підтверджується транспортною накладною (а.с.19).

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. ст. 512, 514 ЦК України).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахованих сум 3% річних в розмірі 130 256,81 грн. (за період з 01.03.2012 року по 28.02.2015 року), інфляційних втрат в сумі 414 895,24 грн. (за період з березня 2012 року по січень 2015 року, які нараховані за зобов'язаннями листопада 2011 року в розмірі 143 730,89 грн. + за період з березня 2012 року по січень 2015 року, які нараховані за зобов'язаннями грудня 2011 року в сумі 271 164,35 грн.), перевіривши арифметичний розрахунок позивача щодо вказаних нарахувань, суми співпали, отже розмір 3% річних підлягають задоволенню в сумі 130 256,81 грн., а інфляційні втрати - 414 895,24 грн.

Враховуючи викладені обставини та приписи ст. 625 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовну вимогу в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та суму інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 69 206,01 грн., судова колегія зазначає наступне.

Право нарахування пені сторони узгодили, п. 8.1 Договору №ТБ/2011-ПГ-101-1, в разі несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, визначені у п.6.1 даного договору, споживач зобов'язаний сплатити на користь постачальника суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань, а також три відсотка річних від простроченої суми та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується, починаючи з 05 числа місяця, наступного за звітним. Строк позовної давності та стягнення неустойки за цим Договором встановлюються тривалістю у 3 (три) роки. Неустойка нараховується постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом (п. 10.3. Договору №ТБ/2011-ПГ-101-1).

На підставі вказаної норми, позивач просить стягнути з відповідача пеню у загальній сумі 69206,01 грн., у тому числі: по рахунку за листопад 2011 року - у сумі 19 964,52 грн. за період з 01.03.2012 року по 04.06.2012 року; по рахунку за грудень 2011 року - у сумі 49 241,50 грн. за період з 01.03.2012 року по 04.07.2012 року.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої ст.232 ГК України, яким передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Враховуючи, що позов направлено позивачем до суду 26.03.2015, то позивачем пропущений, встановлений сторонами у Договорі №ТБ/2011-ПГ-101-1 3-річний строк позовної давності для стягнення пені за період з 01.03.2012 по 25.03.2012.

Позовна давність повинна застосовуватись судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення (п.3 ст.267 ЦК України).

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, судова колегія перевірила наданий позивачем розрахунок пені та дійшла висновку, що він зроблений арифметично правильно.

Стосовно висновків місцевого суду щодо зменшення розміру суми пені до 48 444,21 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованої пені на 50%. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, що усі споживачі теплової енергії сплачують вартість отриманих ними послуг з теплопостачання шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання (кошти, які надходять на рахунки теплопостачальних підприємств за теплоносії, розподіляються у відсотковому відношенні вартості спожитого природного газ до вартості виробленої теплоенергії та наданих послуг та спрямовуються на розподільчі рахунки газозбутових підприємств Компанії і енергопостачальних компаній відповідно до п. 11 постанови КМУ «Про забезпечення додержання дисципліни газопостачання та поліпшення розрахунків за використаний природний газ» від 15.04.1999 року № 594 з подальшими змінами та доповненнями), відкриті в установах уповноваженого банку. У період з червня 2014 року по лютий 2015 року норматив відрахування коштів на рахунок Компанії встановлений у розмірі 100% (а.с.89-107). Крім цього, на можливість своєчасних розрахунків з позивачем за отриманий природний газ суттєво впливає збитковість тарифів на теплову енергію, встановлених для населення, і постійна наявність заборгованості по компенсації пільг та різниці в тарифах, а також незначний відсоток виконання органами ДВС рішень суду стягненню заборгованості на користь Підприємства.

Оцінивши доводи відповідача та надані ним суду першої інстанції докази, колегія суддів апеляційної інстанції незважаючи на незгоду Компанії та викладені ним у скарзі доводи щодо необґрунтованості зменшення розміру пені, погоджується з висновком місцевого суду щодо зменшення розміру пені, з огляду на наступне.

Відповідно до підпунктом 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Колегією суддів при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій враховується, що:

- заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для виробництва та надання бюджетним організаціям та установам послуг з опалення та гарячого водопостачання;

- ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за договором на купівлю-продаж природного газу № ТБ/2011-ПГ-101-1 від 13.10.2011 (станом на час розгляду справи заборгованість за поставлений природний газ сплачена на 100%);

- позивач належить до державного сектору економіки;

- за договором № ТБ/2011-ПГ-101-1 від 13.10.2011 постачався імпортований природній газ, який Компанія отримує за зовнішньоекономічними контрактами.

Колегія суду вважає, що відсутність достатніх коштів на погашення заборгованості за поставлений природний газ, а також низькі тарифи на теплову енергію, несплата населенням за спожиту теплову енергію не є підставою для часткового звільнення відповідача від передбаченої договором господарсько-правової відповідальності, при цьому судом береться до уваги і матеріальний стан іншої сторони зобов'язання, яким є позивач у справі, та ступінь виконання відповідачем зобов'язань за договором станом на час розгляду справи.

Також, судом враховується, що позивачем, крім заявлених штрафних санкцій, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, крім цього, позивачем не доведено, що збитки Компанії спричинені заборгованістю, несвоєчасними розрахунками відповідача.

Враховуючи вказане, апеляційний суд вважає доцільним зменшення розміру заявленої суми пені, які підлягає до стягнення з відповідача до 48 444,21 грн. від заявленої позивачем суми, а тому погоджується з судом першої інстанції щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені та вважає, що господарський суд правомірно зменшив розмір суму пені до 48 444,21 грн.

Твердження апелянта, що при зменшені розміру пені увага суду була приділена виключно фінансовому стану Підприємства - є хибним, оскільки судом вимоги останнього задоволені частково та зменшено розмір пені не на 50 % як того просив відповідача, а на 30%, з урахуванням фінансового стану обох сторін.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційних скаргах, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 16.06.2015 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Лисенко В.А.

Ярош А.І.