Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

03 вересня 2015р. справа №927/998/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Вентиляційні системи»,

юридична адреса: вул. М. Коцюбинського, 1, м. Київ, 01030

поштова адреса: а/с 321, м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08154

До відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

адреса місця проживання: АДРЕСА_1

поштова адреса: АДРЕСА_2

про стягнення 79697грн.28коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Човганюк Б.В. представник довіреність №020915 від 02.09.2015р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 65588,39грн. за поставлений товар згідно договору №56-ОС від 28.04.2014р., пені в сумі 9102,52грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 455,11грн. та 30% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4551,26грн. за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні надав клопотання про нездійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Представник позивача в судовому засіданні надав письмове пояснення №1582 від 02.09.2015р., в якому зазначив, що на виконання п.1.1 договору станом на 24.03.2015р. позивач виконав свій обов'язок по поставці товару відповідачу на суму 69881,11грн. з ПДВ і це підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за 1 квартал 2015 року від 06.04.2015р. Також позивач повідомив про отримання 25.03.2015р. від відповідача відповідно до п.3.2.1 договору 97084,00грн., що підтверджується випискою ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», з яких 69881,11грн. зараховано в рахунок оплати раніше поставленого відповідачу товару. Виходячи з того, що договором не передбачений порядок використання позивачем надлишково сплачених відповідачем коштів, позивач з урахування п.3.4 договору залишок в сумі 27202,89грн. зарахував як надлишкову оплату за непоставлений товар. Окрім того, позивач зазначив, що на виконання п.1.1 договору 26.03.2015р. поставив відповідачу товар на суму 12385,40грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №2528 від 26.03.2015р., та в рахунок його оплати використав здійснену відповідачем надлишкову оплату. Таким чином, станом на 26.03.2015р. здійснена відповідачем надлишкова оплата за товар становила 14817,49грн.

Представник позивача в судовому засіданні надав клопотання про залучення документів до матеріалів справи, яке задоволено судом, документи долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засідання надав заяву, в якій зазначив, що в додатку №1 до позовної заяви допущена механічна помилка, а саме в п. а) п.3 кінцева дата нарахування 3% річних зазначена як 06.07.2015р., тоді як для розрахунку використовувалась кінцева дата нарахування 3% річних - 15.07.2015р., яка попередньо також використовувалась для розрахунку пені та 30% річних. Позивач просив суд період нарахування 3% річних вважати по видатковій накладній №2539 від 27.03.2015р. з 18.04.2015р. по 15.07.2015р., по видатковій накладній №2559 від 27.03.2015р. з 18.04.2015р. по 15.07.2015р., по видатковій накладній №2777 від 03.04.2015р. з 25.04.2015р. по 15.07.2015р., по видатковій накладній №2778 від 03.04.2015р. з 25.04.2015р. по 15.07.2015р., по видатковій накладній №2822 від 06.04.2015р. з 28.04.2015р. по 15.07.2015р., по видатковій накладній №2944 від 09.04.2015р. з 01.05.2015р. по 15.07.2015р., по видатковій накладній №3335 від 22.04.2015р. з 14.05.2015р. по 15.07.2015р. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 79697,28грн., з яких: борг з урахуванням індексу інфляції 65558,39грн., пеня в сумі 9102,52грн. за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р., 3% річних 455,11грн. за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р., 30% річних 4551,26грн. за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р. Вказана заява прийнята судом до розгляду, оскільки не суперечить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси. Окрім того, у доданому позивачем до позовної заяви розрахунку 3% річних, вказана позивачем кількість днів прострочки виконання відповідачем зобов'язання по оплаті товару відповідає кінцевій даті періоду нарахування 3% річних - 15.07.2015р.

Відповідач відзив на позов не надав, повноваженого представника в судове засідання не направив. Заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило.

Ухвала про порушення провадження у справі від 24.07.2015р., направлена на адреси відповідача, вказані у позовній заяві (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2) повернулася до суду з відміткою відділу поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в реєстрі станом на 03.09.2015р. значиться Фізична особа - підприємця ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

У п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами), зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження по справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що ухвалу про порушення провадження у справі було направлено відповідачу по справі за вказаними позивачем у позові адресами, одна з яких відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, друга адреса: АДРЕСА_2, зазначена у договорі поставки №56-ОС від 28.04.2014р. як поштова адреса відповідача, а також приймаючи до уваги, що явка відповідача обов'язковою не визнавалась, суд приходить висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Рішення приймається за наявними у справі матеріалами на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №56-ОС, відповідно до п.1.1. якого постачальник (позивач у справі) зобов'язується (поставити) передати у власність покупцеві (відповідачу у справі) продукцію виробничо-технічного призначення та вироби народного споживання в найменуванні, асортименті, кількості та за ціною, зазначених у видаткових накладних, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату згідно з умовами договору.

Згідно п.1.2.-1.3. договору поставка товару здійснюється окремими партіями. Партією є товар зазначений в одній накладній. Найменування кожної асортиментної позиції товару, кількість одиниць по кожній асортиментній позиції товару, ціна по кожній асортиментній позиції товару та загальна вартість партії товару, що підлягає поставці в рамках цього договору, зазначаються у відповідній видатковій накладній, які сторони визнають специфікаціями в розумінні ст.266 Господарського кодексу України.

У п.4.2. договору сторони визначили, що поставка (передача у власність) товару здійснюється постачальником на умовах EXW склад постачальника (місце поставки товару) за адресою: м. Боярка, вул.40-років Жовтня,36, згідно з «Інкотермс. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати редакція 2000 року».

Згідно п.10.1. договору він набирає чинності з моменту його укладення сторонами, 28 квітня 2014 року, та діє до 31 грудня 2014р., а в частині розрахунків між сторонами - до повного їх виконання.

За умовами п.10.2. договору в разі якщо жодна із сторін до закінчення строку дії цього договору не заявить про свій намір припинити його дію, то строк дії договору вважається продовженим з « 01» січня по « 31» грудня включно наступного року, дана умова діє на кожний наступний рік.

На час розгляду справи у суді сторонами не подано доказів припинення дії договору поставки №56-ОС від 28.04.2014р. на 2015 рік.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 90852,40грн. згідно видаткових накладних: №2539 від 27.03.2015р. на суму 77698,60грн., №2559 від 27.03.2015р. на суму 663,60грн., №2777 від 03.04.2015р. на суму 2792,80грн., №2778 від 03.04.2015р. на суму 963,00грн., №2822 від 06.04.2015р. на суму 804,80грн., №2944 від 09.04.2015р. на суму 6802,80грн., №3335 від 22.04.2015р. на суму 1126,80грн., копії яких додані до матеріалів справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п.3.1 договору оплата товару здійснюється покупцем у національній валюті України (гривні), шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах даного договору чи в повідомленнях постачальника, відправлених покупцю, в разі зміни банківських реквізитів.

Відповідно до п.3.2.1 договору оплата поставленого товару здійснюється покупцем протягом 21 календарного дня з дня підписання сторонами видаткової накладної на такий товар.

У п.3.3 та п.3.3.1 договору сторони передбачили, що оплата товару здійснюється покупцем на підставі договору. При здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату договору. В разі, якщо при здійсненні платежу покупець не вказує у платіжному дорученні номер та дату договору, але вказує реквізити рахунку та/або видаткової накладної, за якими поставлено товар на виконання цього договору, то такий платіж вважається здійсненим покупцем на підставі договору.

У п.3.4 договору сторони обумовили, що у разі, якщо на момент здійснення покупцем платежу за цим договором сума проведеного платежу недостатня для погашення у повному обсязі всіх існуючих на момент здійснення покупцем платежу грошових зобов'язань покупця за договором, то ця сума, незалежно від тексту призначення платежу в платіжному дорученні, погашає вимоги постачальника у такій черговості: а) у першу чергу - неустойка (штраф, пеня), в разі її нарахування на підставі договору, б) у другу чергу - прострочена (несвоєчасно сплачена), та/або частково несплачена, та/або несплачена основна сума заборгованості; в) у третю чергу - поточна основна сума заборгованості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач повинен був розрахуватися за поставлений товар згідно видаткових накладних: №2539 від 27.03.2015р. до 17.04.2015р. включно, №2559 від 27.03.2015р. до 17.04.2015р. включно, №2777 від 03.04.2015р. до 24.04.2015р. включно, №2778 від 03.04.2015р. до 24.04.2015р. включно, №2822 від 06.04.2015р. до 27.04.2015р. включно, №2944 від 09.04.2015р. до 30.04.2015р. включно, №3335 від 22.04.2015р. до 13.05.2015р. включно.

Як свідчать матеріали справи, відповідач за отриманий товар розрахувався частково, сплативши 12108,60грн. з призначенням платежу «оплата за ТМЦ зг. Договору №56-ОС від 28 квітня 2014», а саме: 663,60грн. - 27.03.2015р., 3140,20грн. - 02.04.2015р., 804,80грн. - 06.04.2015р., 6200,00грн. - 09.04.2015р., 1300,00грн. - 16.04.2015р., що підтверджується відповідними виписками банку ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», копії яких надані позивачем до справи.

Крім того, як вбачається із письмових пояснень позивача, 25.03.2015р. позивач отримав від відповідача 97084,00грн., що підтверджується випискою банку ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» від 25.03.2015р., з яких позивач зарахував в рахунок оплати раніше поставленого відповідачу товару на суму 69881,11грн., а залишок в розмірі 27202,89грн. зарахував як надлишкову оплату за непоставлений товар. Після поставки відповідачу товару на суму 12385,40грн. згідно видаткової накладної №2528 від 26.03.2015р. позивач використав здійснену відповідачем надлишкову оплату та зарахував її в рахунок оплати поставленого товару (12385,40грн.), таким чином, станом на 26.03.2015р. здійснена відповідачем надлишкова оплата за товар становила 14817,49грн.

Наявність у позивача попередньої оплати відповідача у сумі 14817,49грн. підтверджується також двостороннім актом звірки взаєморозрахунків за 1 квартал 2015 року складеного 06.04.2015р. (а.с.27).

Дослідивши матеріали справи, наведений позивачем розрахунок позовних вимог, приймаючи до уваги подані позивачем письмові пояснення, суд доходить висновку, що заборгованість відповідача на день розгляду справи - 63926,31грн., у тому числі за отриманий товар по видатковій накладній: №2539 від 27.03.2015р. становить 50772,51грн. (77698,60грн. - 14817,49грн. - 12108,60грн.); №2559 від 27.03.2015р. - 663,60грн., №2777 від 03.04.2015р. - 2792,80грн., №2778 від 03.04.2015р. - 963,00грн., №2822 від 06.04.2015р. - 804,80грн., №2944 від 09.04.2015р. - 6802,80грн., №3335 від 22.04.2015р. - 1126,80грн.

У відповідності до приписів ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України відповідач не виконав вимог суду та не надав доказів оплати товару.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За таких обставин борг в сумі 63926,31грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 9102,52грн. за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України - штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкції може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товару (робіт, послуг).

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

У п. 8.4 договору сторони встановили, що у разі прострочення покупцем виконання зобов'язання передбаченого цим договором постачальник має право без застосування до нього відповідальності, в тому числі, без застосування до постачальника штрафних та оперативно-господарських санкцій та без відшкодування збитків завданих такими діями постачальника, вимагати від покупця сплати штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочки виконання покупцем зобов'язання передбаченого цим договором, від суми невиконаного зобов'язання, за кожен день прострочки виконання такого зобов'язання та вимагати відшкодування завданих постачальнику збитків у повному обсязі понад штрафні санкції, а покупець зобов'язаний буде протягом 3 календарних днів з моменту отримання вимоги постачальника сплатити йому такі штрафна санкції та відшкодувати збитки в розмірах зазначених у вимозі постачальника.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення покупцем виконання зобов'язання, передбаченого цим договором, починається наступного дня, що слідує за днем, коли зобов'язання мало бути належним чином виконане відповідно до умов договору та припиняється днем фактичного виконання зобов'язання в повному обсязі. До вимог про стягнення штрафних санкцій за прострочення покупцем виконання зобов'язання передбаченого цим договором застосовується строк позовної давності в три роки (пункт п.8.4.1 договору).

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, враховуючи, те, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідача щодо оплати поставленого товару, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 9102,52грн. за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р.

Відповідно до п.6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. (із змінами), якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст.536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Згідно п. 8.5 договору у разі прострочення виконання покупцем грошового зобов'язання, покупець зобов'язаний буде протягом 3 календарних днів з моменту отримання вимоги постачальника сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми (за користування чужими грошовими коштами), при цьому проценти нараховуються від дня, коли грошове зобов'язання мало бути виконане відповідно до умов договору до дня його фактичного виконання.

Позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням індексу інфляції у сумі 65588,39грн., 3% річних у сумі 455,11грн. за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р., 30% річних за користування чужими грошовими коштами 4551,26грн. за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із наведеного позивачем розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції (а.с.15-16), позивачем за період прострочення виконання відповідачем зобов'язання по оплаті товару застосовано індекс інфляції за травень 2015р. - 102,2% та за червень 2015р. - 100,4%, у зв'язку з чим сума інфляційних нарахувань становить 1662,08грн.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р. підлягають задоволенню у сумі 455,11грн., в частині стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за травень-червень 2015 року у сумі 65588,39грн.

Частиною 3 ст.692 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно ч. 2 ст.536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Приймаючи до уваги, що сторонами у п.8.5 договору встановлено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами - 30% річних, дослідивши наведений позивачем розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю в сумі 4551,26грн. за період з 18.04.2015р. по 15.07.2015р.

Оскільки відповідач в порушення ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, взяті на себе зобов'язання не виконав, за отриманий товар своєчасно і в повному обсязі не розрахувався, вимоги позивача не оспорив, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції в сумі 65588,39грн., в частині стягнення пені в сумі 9102,52грн., в частині стягнення 3% річних в сумі 455,11грн., в частині стягнення 30% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 4551,26грн.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судових збір у сумі 1827,00грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 536, 546, 549, 625, 627, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 216, 230, 231, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р НОМЕР_3 в ПАТ КБ «Приватбанк»; р/р НОМЕР_2 в ПАТ «ПУМБ» МФО 334851) на користь Приватного акціонерного товариства «Вентиляційні системи» (вул. М. Коцюбинського, 1, м. Київ, р/р 5590 в Прорізному відділенні ПАТ «КБ «Хрещатик» МФО 300670, код 30637114) 65588грн.39коп. боргу з врахуванням індексу інфляції, 9102грн.52коп. пені, 455грн.11коп. 3% річних, 4551грн.26коп. 30% річних за користування чужими грошовими коштами, 1827грн. 00коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 08.09.2015р.

Суддя Н.Ю.Книш