ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.09.2015р. Справа № 905/1190/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний і проектний інститут

"Водоочисні технології", , м.Сєвєродонецьк

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", ,

м.Краматорськ

про стягнення заборгованості в сумі 30170,68 грн

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний і проектний інститут "Водоочисні технології", м.Сєвєродонецьк, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ, про стягнення заборгованості в сумі 30170,68 грн., у тому числі основний борг в сумі 15493,80 грн., інфляція в сумі 7359,56 грн., три проценти річних в сумі 598,53 грн. та пеня в сумі 6718,79 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки №15/1351 від 05.11.2013р., видаткову накладну №18 від 10.02.2014р., спеціфікацію №1 від 05.11.2013р., рахунок №16 від 03.02.2014р.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

05.11.2013р. між сторонами був підписаний договір поставки №15/1351, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач (постачальник) передає у власність відповідача (покупця), а відповідач (покупець) приймає та оплачує товар, загальна кількість, одиниця виміру та загальна ціна, виробник якого визначені сторонами у специфікаціях, які є невідємною частиною договору.

Сторонами до договору було підписано специфікацію №1 від 05.11.2013р., згідно якої позивач мав поставити відповідачу композицію «Свод-ВТ» у кількості 4000 кг на суму 199920,00 грн.

Виходячи зі змісту наданої до матеріалів справи видаткової накладної №18 від 10.02.2014р., позивачем за договором №15/1351 від 05.11.2013р. було передано, а відповідачем прийнято товар на суму 15493, 80 грн.

Факт постачання позивачем товару на вказану суму з боку відповідача не спростований.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктами 9.1, 9.3 договору поставки №15/1351 від 05.11.2013р. встановлено, що оплата проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в національній валюті України. Покупець проводить оплату за поставлену продукцію протягом строку, вказаного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату та сертифікату якості, якщо інше не передбачено специфікацією.

Згідно з умовами специфікацій №1 від 05.11.2013р. оплата проводиться на протязі 35 календарних днів з моменту поставки товару.

За таких обставин, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару за видатковою накладною №18 від 10.02.2014р. в строк до 17.03.2014р.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 15493, 80 грн. за договором поставки №15/1351 від 05.11.2013р., всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Відповідач заперечень проти позовних вимог не надав.

За приписом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в розмірі 598 грн. 53 коп. за період з 22.03.2014р. по 04.07.2015р. та інфляцію в сумі 7359 грн. 56 коп. за період з 22.03.2014р. по 04.07.2015р.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних, проведений позивачем, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалами справи.

При цьому, щодо вимог про стягнення інфляції за період з 22.03.2014р. по 04.07.2015р. в сумі 7359 грн. 56 коп. суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови Пленума Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару в строк до 17.03.2014р., нарахування позивачем суми інфляції за березень 2014р. є неправомірним.

Одночасно, при проведенні перевірки заявленого позивачем до стягнення розміру інфляції судом встановлено наявність аріфметичної помилки у вказаному розрахунку. Зокрема, за період з березня 2014р. по червень 2015р. розмір інфляційних нарахувань на суму 15493,8 грн. дорівнює 8908,88 грн., а за період з квітня 2014р. по червень 2015р. 8568,02 грн.

За таких обставин, незважаючи на неправомірне нарахування позивачем інфляції за березнь 2014р., приймаючи до уваги відсутність у суду права самостійно виходити за межі позовних вимог, заявлена позивачем до стягнення інфляція в сумі 7359 грн. 56 коп. підлягає стягненню з відповідача, проте, за період з квітня 2014р. по червень 2015р.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.10.6 договору №15/135 від 05.11.2013р. у разі несвоєчасної сплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більш ніж подвійна облікова ставка НБУ, що діє на період прострочення.

Позивачем на підставі п.10.6 договору №15/1351 від 05.11.2013р. нараховано та предявлено до стягнення пеню в сумі 6718 грн. 79 коп. за період з 22.03.2014р. по 04.07.2015р.

За висновками суду, позивачем при нарахуванні суми пені помилково не враховано приписи ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, згідно якої період часу, за який нараховується пеня не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Як наслідок, правомірним є нарахування пені за період з 22.03.2014р. (як заявлено позивачем у позові) по 17.09.2014р. на суму 1551,07 грн., а решта вимог в цій частині є безпідставною.

На підставі викладеного, виходячи з того, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення пені в сумі 5167,72 грн. є неправомірним, враховуючи, що відповідач заперечень проти позову не надав, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 25002,96 грн., у тому числі основний борг в сумі 15493,80 грн., інфляція в сумі 7359,56 грн., три проценти річних в сумі 598,53 грн. та пеня в сумі 1551,07 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Клопотання відповідача від 02.09.2015р. №17/1099 про відкладення розгляду справи судом залишено без задоволення.

Зокрема, 17.08.2015р. до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ від 14.08.2015р. №17/1020 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.08.2015р. у звязку з неявкою відповідача та ненаданням витребуваних документів розгляд справи було відкладено.

Згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За висновками суду, з моменту порушення провадження по справі у відповідача було достатньо часу для надання суду своїх пояснень по суті спору, представлення доказів тощо, внаслідок чого подальше відкладення розгляду справи призведе до його затягування, порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний і проектний інститут "Водоочисні технології", м.Сєвєродонецьк до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 30170,68 грн., у тому числі основний борг в сумі 15493,80 грн., інфляція в сумі 7359,56 грн. та три проценти річних в сумі 598,53 грн. та пеня в сумі 6718,79 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306 м.Краматорськ, рах.№4820 в ПАТ Промінвестбанк, МФО 300012, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний і проектний інститут "Водоочисні технології" (93400 м.Сєвєродонецьк, вул.Гоголя 16; рах.№8868 в АТ "ОТП Банк", МФО 300528, ) основной борг у сумі 15493 грн. 80 коп., три проценти річних у розмірі 598 грн. 53 коп., інфляцію у розмірі 7359 грн. 56 коп. та пеню в сумі 1551 грн. 07 коп., всього заборгованість в сумі 25002 грн. 96 коп., судовий збір в сумі 1514 грн. 03 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 03.09.2015р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина