РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2015Справа №910/15100/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»

до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС»

про стягнення 207 132,46 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Гогітидзе В.Ф. (довіреність № 24 від 04.08.2014 року);

відповідача: Сидорова І.М. (довіреність № 06-5/470 від 21.07.2015 року),

ВСТАНОВИВ :

12.06.2015 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - позивач) до комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 468 293,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 01.10.2004 року між ним та відповідачем був укладений договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 420224 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався виробляти, систематично поставляти та передавати у власність відповідача теплову енергію у вигляді гарячої води (далі - послуги, теплова енергія), а відповідач зобов'язувався надані позивачем послуги приймати і оплачувати вчасно та у повному обсязі.

Відповідач зобов'язання, взяті на себе згідно з умовами договору, виконував неналежним чином, оплачував спожиту теплову енергію невчасно та не в повному обсязі.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 261 161,13 грн основного боргу, суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн.

Провадження у справі № 910/15100/15 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року, розгляд справи призначено на 08.06.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 17.06.2015 року, зазначено, що розгляд справи призначено на 08.07.2015 року.

17.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

08.07.2015 року від представника відповідача через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання, в якому позивач зазначив, що 15.06.2015 року ним на користь позивача було сплачено 100 000,00 грн. У зв'язку з цим, позивач просив суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено. Зокрема, представник позивача долучив клопотання, у якому зазначив, що під час складання позовної заяви була допущена технічна описка, а саме вказано розмір основного боргу « 261 161,13 грн», у той час як вірним слід вважати « 261 161,43 грн», просив вважати розміром основного боргу - 261 161,43 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 року, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 27.07.2015 року.

24.07.2015 року від представника позивача через загальний відділ діловодства суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з оплатою відповідачем частини основного боргу. В зазначеній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 190 000,00 грн основного боргу, суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн. Вказана заява, на підставі ст. 22 ГПК України, була прийнята судом до розгляду.

27.07.2015 року представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Крім того, подав у судовому засіданні клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а також клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю проведення звірки взаєморозрахунків. Зазначені клопотання судом були задоволені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 року, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 12.08.2015 року.

11.08.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було судом задоволено.

12.08.2015 року в судовому засіданні представники сторін надали розгорнутий акт звіряння за спожиту теплову енергію між ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та КП «КИЇВПАСТРАНС» згідно договору № 420224 від 01.07.2012 року.

Представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом. Крім того, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з оплатою відповідачем частини основного боргу. В зазначеній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 105 290,42 грн основного боргу, суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн. Вказана заява, на підставі ст. 22 ГПК України, була прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд розстрочити виконання рішення на 6 місяців, а також задовольнити клопотання відповідача про зменшення пені.

Крім того, представники сторін подали спільне клопотання про продовження строку розгляду спору, яке на підставі ст. 69 ГПК України, було задоволено судом.

У судовому засіданні, на підставі ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 25.08.2015 року.

25.08.2015 року через загальний відділ суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з оплатою відповідачем частини основного боргу. В зазначеній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 99 999,99 грн основного боргу, суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн. Вказана заява, на підставі ст. 22 ГПК України, була прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, яке було судом задоволено.

У судовому засіданні, на підставі ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 28.08.2015 року.

28.08.2015 року в судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з оплатою відповідачем основного боргу в повному обсязі, просив суд стягнути з відповідача суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн. Вказана заява, на підставі ст. 22 ГПК України, була прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 28.08.2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважних представників сторін, суд встановив наступне:

02.07.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - позивач або енергопостачальна організація) та комунальним підприємством «КИЇВПАСТРАНС» (далі - відповідач або покупець) був укладений договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 420224 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору, енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю теплову енергію у вигляді гарячої води (надалі - «товар» або «теплоносій», «теплова енергія») у період з 01.07.2012 року по 30.06.2013 року.

Відповідно до п. 1.2 договору, покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах даного договору.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що всі розрахунки по цьому договору виконуються на підставі рахунків, які покупець отримує від енергопостачальної організації, виключно у грошовій формі за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.

Покупець щомісяця з 07 по 14 число отримує в енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання-передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок-фактуру на оплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередній період, що включають в себе вартість теплової енергії спожитої в попередньому місяці, та суму передоплати за теплову енергію (що визначається енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження визначеного цим договором). По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання-передачі теплової продукції покупець повертає в енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі не підписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції енергопостачальної організації (п. 6.5 Договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, даний договір укладений на термін з 01.07.2012 року до 01.07.2013 року і вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін даного договору не повідомить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору. В частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

На виконання умов договору позивач протягом періоду з 01.08.2012 року по 01.05.2015 року передав відповідачу теплову енергію загальною вартістю 765 946,04 грн, що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції № 4/2015-420224 від 30.04.2015 року; № 3/2015-420224 від 31.03.2015 року; № 2/2015-420224 від 28.02.2015 року; № 1/2015-420224 від 31.01.2015 року; № 12/2014-420224 від 31.12.2014 року; № 11/2014-420224 від 30.11.2014 року; № 10/2014-420224 від 31.10.2014 року; № 6/2014-420224 від 30.06.2014 року; № 5/2014-420224 від 31.05.2014 року; № 4/2014-420224 від 30.04.2014 року; № 3/2014-420224 від 31.03.2014 року; № 2/2014-420224 від 28.02.2014 року; № 1/2014-420224 від 31.01.2014 року; № 12/2013-420224 від 31.12.2013 року; № 11/2013-420224 від 30.11.2013 року; № 10/2013-420224 від 31.10.2013 року; № 9/2013-420224 від 30.09.2013 року; № 8/2013-420224 від 31.08.2013 року; № 7/2013-420224 від 31.07.2013 року; № 6/2013-420224 від 30.06.2013 року; № 5/2013-420224 від 31.05.2013 року; № 4/2013-420224 від 30.04.2013 року; № 3/2013-420224 від 31.03.2013 року; № 2/2013-420224 від 28.02.2013 року; № 1/2013-420224 від 31.01.2013 року; № 12/2012-420224 від 31.12.2012 року; № 11/2012-420224 від 30.11.2012 року; № 10/2012-420224 від 31.10.2012 року; № 9/2012-420224 від 30.09.2012 року; № 8/2012-420224 від 31.08.2012 року, долученими до матеріалів справи.

Відповідач теплову енергію передану позивачем прийняв, проте оплатив частково, а саме в розмірі 504 784,61 грн, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача за період з 14.01.2013 року по 29.10.2014 року, реєстрами погашення кредиторської заборгованості підприємств Дніпровського району м. Києва за теплову енергію ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» по пільгах населенню, Ветеранів ВВВ, Дітей Війни за рахунок субвенцій № 56 від 16.03.2015 року; № 32 від 16.02.2015 року; № 8 від 15.01.2015 року; № 162 від 08.08.2014 року; № 137 від 09.07.2014 року; № 112 від 10.06.2014 року; № 94 від 12.05.2014 року; № 67 від 11.04.2014 року; № 46 від 11.03.2014 року; № 27 від 12.02.2014 року; № 7 від 15.01.2014 року; № 274 від 13.12.2013 року; № 241 від 11.11.2013 року; № 218 від 09.10.2013 року; № 195 від 10.09.2013 року; № 163 від 08.08.2013 року; № 146 від 10.07.2013 року; № 53 від 13.03.2013 року; № 15 від 14.01.2013 року; № 263 від 11.12.2012 року; № 241 від 09.11.2012 року; № 207 від 09.10.2012 року; № 181 від 11.09.2012 року, та зведеними реєстрами по пільгах у червні 2013 року, копії яких долучені до матеріалів справи, а також розгорнутим актом звіряння за спожиту теплову енергію між ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та КП «КИЇВПАСТРАНС» згідно договору № 420224 від 01.07.2012 року, засвідченим підписами уповноважених представників сторін.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 261 161,13 грн основного боргу, суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн.

08.07.2015 року представник позивача долучив клопотання, у якому зазначив, що під час складання позовної заяви була допущена технічна описка, а саме вказано розмір основного боргу « 261 161,13 грн», у той час як вірним слід вважати « 261 161,43 грн», просив вважати розміром основного боргу - 261 161,43 грн.

24.07.2015 року представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача 190 000,00 грн основного боргу, суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн.

12.08.2015 року представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача 105 290,42 грн основного боргу, суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн.

25.08.2015 року представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача 99 999,99 грн основного боргу, суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн.

28.08.2015 року представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн.

Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що дії позивача щодо зменшення розміру позовних вимог не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Відтак, вищевказані заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог були прийняті судом до розгляду.

Пунктом 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року роз'яснено, що зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Так, з урахуванням заяв позивача про зменшення розміру позовних вимог, прийнятих судом, предметом спору по даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн, 65 308,04 грн пені та три проценти річних у сумі 7 659,97 грн.

12.08.2015 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що неналежне виконання відповідачем зобов'язань перед позивачем зумовлене недоотриманням грошових коштів з державного та міського бюджетів, що також стало причиною скрутного матеріального становища підприємства. Пояснив, що відповідач є збитковим підприємством. У зв'язку з цим, відповідач просив суд скористатись правом, наданим йому п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, та зменшити розмір пені. Крім того, з вищенаведених підстав, відповідач просив суд розстрочити виконання рішення на 6 місяців.

Щодо неналежного виконання відповідачем зобов'язань через неповне фінансування відповідача з державного та місцевого бюджетів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Так, враховуючи наведені положення ст. ст. 96, 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 218 Господарського кодексу України, відсутність фінансування з державного або місцевого бюджету не виправдовує неналежне виконання зобов'язання відповідачем та не являється підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року в справі № 3-28гс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 6.6 договору, покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця.

Враховуючи наведене положення п. 6.6 договору, суд дійшов висновку про те, що останнім днем виконання зобов'язання з оплати спожитої теплової енергії є 25 число поточного місяця, а прострочення виконання зобов'язання починається, відповідно, з 26 числа.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 9.2 договору, в разі несплати покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки енергопостачальна організація нараховує пеню за кожний прострочений день у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши умови договору, суд встановив, що період нарахування пені за домовленістю сторін подовжено не було.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що останній невірно визначив дату початку нарахування та період нарахування пені. Так, позивач починає нарахування пені з 25 числа відповідного місяця коли зобов'язання мало бути виконано, у той час як судом встановлено, що згідно з п. 6.6 договору, початок прострочення виконання зобов'язання починається тільки з 26 числа відповідного місяця. Крім того, позивач, в порушення вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нараховує пеню протягом строку, який перевищує шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Виправивши розрахунок пені, з урахуванням вимог п. 6.6 договору та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд встановив, що розмір пені становить 43 767,91 грн, які підлягають стягненню.

У відзиві на позовну заяву, відповідач, зокрема, просив суд зменшити розмір пені, на підставі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи, що неналежне виконання зобов'язання відповідачем не було зумовлене виникненням поважних або виняткових обставин, а розмір пені, визначений судом, відповідає наслідкам порушення зобов'язання, суд дійшов висновку про те, що клопотання відповідача про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 134 164,45 грн та три проценти річних у розмірі 7 659,97 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, наданий позивачем, суд встановив, що останній невірно визначив дату початку прострочення виконання зобов'язання. Так, позивач починає нарахування трьох процентів річних, з 25 числа відповідного місяця коли зобов'язання мало бути виконано, у той час як судом встановлено, що згідно з п. 6.6 договору, початок прострочення виконання зобов'язання починається тільки з 26 числа відповідного місяця.

Виправивши розрахунок трьох процентів річних, з урахуванням вимог п. 6.6 договору, суд встановив, що розмір трьох процентів річних становить 7 600,06 грн, які підлягають стягненню.

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року (далі - Лист № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року), сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України № 52/30 від 01.02.2012 року (далі - Постанова № 52/30 від 01.02.2012 року).

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, суд встановив, що він виконаний з дотриманням вимог п. 2. Листа № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року та положень Постанови № 52/30 від 01.02.2012 року, за виключенням розрахунків за зобов'язаннями:

- за березень 2013 року (позивачем здійснено нарахування індексу інфляції за період з 01.05.2013 року до 13.05.2013 року, що не відповідає вимогам Постанови № 52/30 від 01.02.2012 року);

- за липень 2013 року (позивачем допущена арифметична помилка при нарахуванні індексу інфляції за період з 01.10.2013 року до 31.10.2013 року та визначено, що інфляційна складова боргу від суми 7 370,91 грн складає 2 948,36 грн, у той час як судом встановлено, що інфляційна складова за вказаний період повинна складати 29,48 грн. Крім того, позивач здійснює розрахунок інфляційної складової боргу за період з 01.01.2014 року по 14.01.2014 року, що не відповідає вимогам Постанови № 52/30 від 01.02.2012 року);

- за квітень 2015 року (заборгованість існувала протягом періоду з 25.04.2015 року по 30.04.2015 року, тому, враховуючи положення Постанови № 52/30 від 01.02.2012 року, індекс інфляції не нараховується).

Виправивши розрахунок суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, дотримуючись вимог Постанови № 52/30 від 01.02.2012 року та Листа № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року, суд встановив, що інфляційна складова боргу становить 122 085,39 грн, які підлягають стягненню.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на 6 місяців, викладеного у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Разом з тим, з долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву документів не вбачається наявність обставин, що ускладнять виконання рішення суду або зроблять його неможливим.

Відтак, клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на 6 місяців задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу господарських витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судовий збір у розмірі 3 469,07 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2; ідентифікаційний код 31725604, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 28, офіс 20; ідентифікаційний код 37739041, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) пеню у сумі 43 767,91 грн (сорок три тисячі сімсот шістдесят сім грн 91 коп.); три проценти річних у розмірі 7 600,06 грн (сім тисяч шістсот грн 06 коп.); суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 122 085,39 грн (сто двадцять дві тисячі вісімдесят п'ять грн 39 коп.); 3 469,07 грн (три тисячі чотириста шістдесят дев'ять грн 07 коп.) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04 вересня 2015 року.

Cуддя Я.А. Карабань