ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015 р. Справа №917/1715/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 64809

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова, с.Веприк, Гадяцький район, Полтавська область, 37362

про стягнення суми основного боргу, пені. 3 % річних та інфляційних нарахувань

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2., довіреність від 07.09.2015 р.

від відповідача: не з'явились

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача 124 955,77 грн заборгованості, у тому числі: 72 443,55 грн основного боргу згідно договору про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № ТЕО-14/351-ПНСХ-ДХВ від 20.08.2014 р., 21 733,36 грн пені, 1 448,10 грн - 3% річних, 29 330,76 грн інфляційних.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, своїм правом на участь у розгляді справи не скористався, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97 р., гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, проте не скористався своїми правами, передбаченими ст. 22 ГПК України та виходячи з того, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

20 серпня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. (Виконавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю імені Духова (Замовник) в особі директора товариства Буймистра Г.П. укладено Договір №ТЕО-14/320-ПНСХ-ДХВ про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом.

У зазначеному договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов'язується організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно із товарно-транспортною накладною) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену цим договором плату (п. 1.1 Договору);

- ціна договору дорівнює сумарній вартості наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг, пов'язаних із перевезенням вантажу протягом дії цього договору та відображається в актах приймання-передачі наданих послуг (п. 2.1 Договору);

- плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, вказаних нижче та факту підписання Актів передачі-приймання наданих послуг. При відсутності зауважень щодо наданих послуг за Договором замовник підписує акт передачі - прийняття наданих послуг протягом п'яти банківських днів після його отримання, а також документів, що підтверджують надання послуг, а саме: оригінал товарно - транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем, оригінал податкової накладної. У разі наявності претензій щодо наданих послуг замовник протягом п'яти робочих днів з моменту отримання акту передачі - прийняття наданих послуг зобов'язаний направити мотивовану відмову від підписання акту (ч. 1 п. 2.4 Договору);

- датою надання послуг є дата підписання сторонами акту приймання - передачі послуг (п. 2.6 Договору);

- замовник зобов'язаний сплатити виконавцю за надані послуги встановлену суму (пп. 3.3.7 Договору);

- за порушення термінів оплати замовник виплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від вартості несвоєчасно виконаного зобов'язання (п. 4.7 Договору).

До Договору сторонами підписано Додаток № 2, в якому сторони погоджені тарифи на перевезення кукурудзи (а.с. 15).

Факт виконання позивачем взятих на себе зобов'язань з надання відповідачу послуг з перевезення на загальну суму 72 443,55 грн підтверджується належним чином оформленим актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 24.10.2014 р. (а.с. 16).

Відповідач в порушення умов договору не здійснив розрахунків за надані послуги, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 72 443,55 грн.

Як вбачається з матеріалів справи на адресу позивача відповідач направив вимогу від 22.02.2015 р. щодо сплати вищезазначеної заборгованості (копія у матеріалах справи, а.с. 17).

Зазначена вимога отримана представником відповідача 28.02.2015 р., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 18), проте, як зазначає позивач залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору про перевезення вантажу.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача щодо оплати наданих послуг і позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 72 443,55 грн є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 4.7 Договору визначено, що у випадку порушення замовником строку розрахунку за отримані послуги останній сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від суми заборгованості.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом до стягнення з відповідача підлягає 21 733,36 грн пені за період з 04.03.2015 р. по 31.07.2015 р.

У відповідності до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 448,10 грн - 3% річних та 29 330,76 грн інфляційних за період з 04.11.2014 р. по 31.07.2015 р.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова, с. Веприк, Гадяцький район, Полтавська область, 37362 (р/р 673 в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" м. Полтава, МФО 380054, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 64809 (р/р НОМЕР_1 в ХФ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 351533, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) 72443,55 грн основного боргу, 21733,36 грн пені; 29330,76 грн інфляційних, 1 448,10 грн - 3% річних; 2499,22 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.09.2015 р.

Суддя Сірош Д.М.