ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.09.2015 Справа № 905/252/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка Донецької області, ,

до відповідача, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 5 243,12 грн.,

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №51юр-818/15 від 14.05.2015р. до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 5 243,12 грн., у тому числі 4 282,16 грн. суми боргу за активну електроенергію спожиту у липні-грудні 2014р., 208,21 грн. суми боргу за реактивну електроенергію спожиту у липні грудні 2014р., 38,35 грн. 3% річних нарахованих з 26.07.2014р. до 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014р., 374,33 грн. інфляційних витрат нарахованих з 01.08.2014р. до 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014р., 340,07 грн. сума пені нарахованої з 26.07.2014р. до 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014р.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п.3.1.11 та п.3.1.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/252/15 визначено суддю Ніколаєву Л.В.

08.06.2015р. означений позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/252/15, судове засідання призначено на 02.07.2015р., про що винесено відповідний процесуальний документ.

03.08.2015р. змінено склад суду та призначено для розгляду справи №905/252/15 суддю Кротінову О.В., у звязку з перебуванням судді Ніколаєвої Л.В. на лікарняному.

В подальшому розгляд справи відкладався на підставі приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про постачання електричної енергії №2304 від 18.09.2012р. із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості активної та реактивної електроенергії по рахункам за липень-грудень 2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних витрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, у копіях: договір про постачання електричної енергії №2304 від 18.09.2012р. із додатком №5 до нього; акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за липень-грудень 2014р.; рахунки за електроенергію №68/2304 за період липень-грудень 2014р.; документи, що підтверджують правовий статус підприємств; довіреності на представників.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.1, 3, 11, 16, 509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 54, 55, 56, 58 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.26, 27 Закону України «Про електроенергетику».

02.07.2015р. через канцелярію господарського суду Донецької області представником відповідача надано відзив №1455/02 від 18.06.2015р., відповідно до якого погоджується із загальним обсягом наданої позивачем товарної продукції, сумою боргу щодо спожитої активної електричної енергії та розрахунком сум 3% річних й інфляційних витрат; в частині заявленої суми пені заперечує, оскільки вважає її нарахування всупереч вимогам п.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси»; посилається на форс-мажорні обставини та підкреслює важке фінансове становище підприємства; просить розстрочити виконання рішення суду строком на 3 роки.

Разом із відзивом суду представлено копії: звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2014р.; сертифікатів (висновок) Торгово-промислової палати України №4897/05-4 від 17.11.2014р. та №5270/05-4 від 25.11.2014р. про настання обставин непереборної сили; висновку Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12.03 від 03.07.2014р.; довідок №03/663 від 20.05.2015р. та №1251/02 від 29.05.2015р.; графік погашення заборгованості за період з 01.01.2013р. по 28.05.2015р.; довіреності на представника.

Документи долучено до матеріалів справи.

13.07.2015р. позивачем представлено суду витяги постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики стосовно встановлення роздрібних тарифів на електроенергію на вересень-грудень 2014р. №1149 від 27.08.2014р., №24 від 24.09.2014р., №181 від 28.10.2014р., №380 від 25.11.2014р., у копіях: додатки №3, №6, №7, №8 до договору про постачання електричної енергії №2304 від 18.09.2012р.; довідка про банківські реквізити позивача б/н б/д; документи, на підтвердження правового статусу підприємство; довіреності на представників, а також заперечення на клопотання щодо надання розстрочки виконання рішення №51юр-1258/15 від 25.06.2015р., заперечення №51юр-1257/15 від 25.06.2015р. стосовно доводів відповідача в частині неправомірного нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат, пояснення №51юр-1289/15 від 25.06.2015р., у яких засвідчено відсутність на розгляді іншого суду даних позовних вимог та рішення з такого спору, розяснено щодо дії договору, наявності запису про відповідача у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та нарахування 3% річних, інфляційних витрат та пені.

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 01.09.2015р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти розстрочення виконання судового рішення заперечив.

Представник відповідача у судове засідання 01.09.2015р. не зявився, причин неявки не повідомив, витребувані документи надано.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

18.09.2012р. між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» в особі відокремленого підрозділу «Кіровські електричні мережі» (далі-Постачальник) та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» в особі Макіївського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (далі-Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №2304, згідно з яким Постачальник постачає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача із загальною (за всіма обєктами) приєднаною потужністю 45,6кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

За умовами вказаного договору Постачальник, зокрема, зобов'язався постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 Договору; згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до Правил улаштування електроустановок (далі-ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання на межах, визначених додатком №2 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»; із дотриманням на межі балансової належності електромереж Постачальника граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами (п.2.2.2 договору), а Споживач зобов'язався, зокрема, оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків за електроенергію» (п.2.3.4 договору) та здійснювати оплату перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком №6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії» (п.2.2.3 договору).

Пунктом 9 додатку №5 «Порядок розрахунків за електроенергію» до означеного правочину встановлено строк остаточного розрахунку Споживачем за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також за інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ протягом терміну, що не перевищує 5 операційних днів від дня отримання рахунку.

При цьому, з урахуванням визначень п.7.7 договору, розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється на підставі акта, який складається представниками електропостачальної організації і споживача.

Матеріали справи містять акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) з липня 2014р. по грудень 2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками.

Згідно даних актів обсяги спожитої відповідачем електроенергії наступні:

- у липні 2014 року: активна електроенергія - 473 кВт/год на суму 673,24 грн., реактивна електроенергія 374 кВАр/год на суму 40,56 грн., генерація реактивної електроенергії - 0 кВАр/год на суму 0 грн.;

- у серпні 2014 року: активна електроенергія - 199 кВт/год на суму 283,24 грн., реактивна електроенергія 100 кВАр/год на суму 8,93 грн., генерація реактивної електроенергії - 0 кВАр/год на суму 0 грн.;

- у вересні 2014 року: активна електроенергія 452 кВт/год на суму 669,05 грн., реактивна електроенергія 312 кВт/год на суму 32,78 грн., генерація реактивної електроенергії - 0 кВт/год на суму 0 грн.;

- у жовтні 2014 року: активна електроенергія 393 кВт/год на суму 581,72 грн., реактивна електроенергія 213 кВт/год на суму 19,63 грн., генерація реактивної електроенергії - 0 кВт/год на суму 0 грн.;

- у листопаді 2014 року: активна електроенергія 700 кВт/год на суму 1 036,14 грн., реактивна електроенергія 556 кВт/год на суму 60,83 грн., генерація реактивної електроенергії - 0 кВт/год на суму 0 грн.;

-у грудні 2014 року: активна електроенергія - 688 кВт/год на суму 1 038,77 грн., реактивна спожита електроенергія 448 кВт/год на суму 45,48 грн., генерація реактивної електроенергії - 0 кВт/год на суму 0 грн..

З представлених суду доказів вбачається, що позивачем відповідачу виставлені рахунки за спожиту ним енергію відповідно до Договору про постачання електричної енергії №2304 від 18.09.2012р., у визначений спірний період.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно п.5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р. (далі - ПКЕЕ) договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

За умовами п.6.1. ПКЕЕ, розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Розрахунковий період становить один місяць, за винятком випадку, передбаченого пунктом 6.8 цих Правил. Обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися відповідно до даних розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

Положеннями пп.2 п.10.2. ПКЕЕ встановлено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачеві за період з липня 2014р. по грудень 2014р. активної електричної енергії у обсязі 2 905 кВт/год на загальну суму 4 282,16 грн. та з липня 2014р. по грудень 2014р. реактивної електричної енергії в обсязі 2003 кВАр/год на загальну суму 208,21 грн., а відповідач її прийняв без заперечень, що підтверджується відповідними актами прийняття-передавання електроенергії.

Рахунки на оплату:

спожитої у липні 2014р. активної електроенергії на суму 673,24 грн. та реактивної електроенергії на суму 40,56 грн. отримано відповідачем 18.07.2014р.;

спожитої у серпні 2014р. активної електроенергії на суму 283,24 грн. та реактивної електроенергії на суму 8,93 грн. отримано відповідачем 18.08.2014р.;

спожитої у вересні 2014р. активної електроенергії на суму 669,05 грн. та реактивної електроенергії на суму 32,78 грн. отримано відповідачем 18.09.2014р.;

спожитої у жовтні 2014р. активної електроенергії на суму 581,72 грн. та реактивної електроенергії на суму 19,63 грн. отримано відповідачем 22.10.2014р.;

спожитої у листопаді 2014р. активної електроенергії на суму 1 036,14 грн. та реактивної електроенергії на суму 60,83 грн. отримано відповідачем 20.11.2014р.;

спожитої у грудні 2014р. активної електроенергії на суму 1 038,77 грн. та реактивної електроенергії на суму 45,48 грн. отримано відповідачем 18.12.2014р., про що свідчать відповідні відмітки на цих документах.

Повноваження осіб, що здійснили приймання перелічених документів від імені Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» підтверджено довіреностями останнього №б/н від 01.01.2012р. та №б/н від 01.01.2014р.

Дане не суперечить приписам чинного законодавства, тарифи застосовані з дотриманням постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики.

Разом з цим, відповідач розрахунки за спожиту активну та реактивну електроенергію у визначений спірний період не здійснив, у зв'язку з чим порушив строки обумовлені сторонами у договорі.

Так, приймаючи до уваги викладені обставини справи, вбачається, що позивачем належним чином доведено факт виконання обов'язку щодо поставки активної та реактивної електроенергії за спірним правочином протягом липня-грудня 2014р., вартістю у вищенаведених розмірах та невиконання відповідачем в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, грошового зобов'язання з оплати отриманої активної електроенергії у визначений період в загальній сумі 4 282,16 грн. та реактивної електроенергії в розмірі 208,21 грн. у встановлені договором строки.

Відповідачем доказів, що свідчать про сплату цієї суми заборгованості в повному обсязі чи частково у період розгляду або до початку розгляду справи суду не представлено.

Прострочення відповідачем грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов'язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов'язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2.1 договору про постачання електричної енергії №2304 від 18.09.2012р. сторони обумовили, що за внесення платежів, передбачених п.п.2.3.4-2.3.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків», Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі, обумовленому додатком №5 «Порядок розрахунків», за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобовязання за цим договором повинна бути оплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

У ч.5 п.9 наведеного додатку №5 розмір пені обумовлено подвійною обліковою ставкою Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобов'язання становить 374,33 грн. (нарахування здійснено загалом у період з 01.08.2014р. по 31.01.2015р., а саме за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної та реактивної електроенергії за липень 2014р. на загальну суму 713,80 грн. з 01.08.2014р. по 31.01.2015р., за серпень 2014р. на суму 292,17 грн. з 01.09.2014р. по 31.01.2015р., за вересень 2014р. на суму 701,83 грн. з 01.10.2014р. по 31.01.2015р., за жовтень 2014р. на загальну суму 601,35 грн. з 01.11.2014р. по 31.01.2015р., за листопад 2014р. на суму 1 096,97грн. з 01.12.2014р. по 31.01.2015р. та за грудень 2014р. на загальну суму 1 084,25 грн. з 01.01.2015р. по 31.01.2015р.).

Дослідив порядок розрахунку даних вимог, суд погоджується з ним.

3% річних 38,35 грн. (фактично нараховані за період з 26.07.2014р. по 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної та реактивної електроенергії спожитої у липні-грудні 2014р., щодо кожної із сум та у проміжку часу відносно них згідно наданого розрахунку).

Перевіривши арифметичний розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд встановив дійсний розмір 3% річних від простроченої суми, що дорівнює 38,34 грн..

Одночасно, зі змісту відзиву №1455/02 від 18.06.2015р. на позовну заяву, відповідачем суму основного боргу за спожиту активну електроенергію та розрахунок сум 3% річних, інфляційних витрат погоджено, що за своєю суттю є визнанням позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч.6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ч.5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

В контексті означених норм, суд зауважує на наступному.

По-перше, визнання позову опосередковано належною письмовою формою, визначеною ч.1 ст.78 Господарського процесуального кодексу України.

По-друге, визнання позову здійснено уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою ОСОБА_2 (на підставі довіреності №03-54 від 19.12.2014р.).

По-третє, сторонами у розглядуваних правовідносинах є лише позивач та відповідач, отже, судом не вбачається підстав для порушення прав і обовязків інших осіб внаслідок визнання відповідачем грошових вимог позивача за вказаними правовідносинами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу за отриману активну електроенергію у період з липня 2014р. по грудень 2014р., інфляційних витрат у повному обсязі та 3% річних в сумі 38,34грн..

Позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості з оплати вартості реактивної електроенергії отриманої відповідачем протягом липня-грудня 2014р. обґрунтовані, є правомірними та доведені позивачем, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як вже було зазначено вище, умовами договору визначено відповідальність за внесення платежів, передбачених умовами цього правочину, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків», що полягає у сплаті Споживачем Постачальнику пені в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобов'язання становить 340,07 грн. (нарахована загалом за період з 26.07.2014р. по 06.02.2015р. за невиконання грошових зобов'язань по оплаті активної та реактивної електроенергії спожитої у липні-грудні 2014р., щодо кожної із сум та у проміжку часу відносно них згідно наданого розрахунку, з дотриманням приписів п.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Разом з цим, Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Як свідчать статутні документи відповідача, останній є підприємством, як цілісний господарчий субєкт, створений з метою отримання прибутку, централізованого забезпечення технічною та питною водою населення, підприємств, міст, інших населених пунктів та споживачів води, надання послуг водовідведення тощо.

За визначеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Матеріали справи містять висновок Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р., в якому встановлено, що відповідач є природним монополістом на ринку Донецької області з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Отже, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» - підприємство виконавець/виробник житлово-комунальних послуг, які надає на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що є субєктом, на якого розповсюджуються вищенаведені приписи ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р.

В свою чергу, за видом господарської діяльності, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» є енергопостачальною компанією.

Відтак, у спірних господарських правовідносинах між позивачем та відповідачем встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції.

Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ прийнято 13.01.2015р.

Статтею 3 цього Закону передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Офіційне опублікування відбулось у офіційному виданні газета «Голос України» №21 від 06.02.2015р.

Отже, початком строку дії означеного нормативного акту є 07.02.2015р.

Таким чином, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015р. На попередні періоди положення вказаного акту не розповсюджуються в силу приписів ст.58 Конституції України.

Приймаючи до уваги вищевикладене та заперечення позивача з цього приводу, судом не прийнято заперечення відповідача стосовно застосування норм Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р., оскільки за несвоєчасне виконання спірних зобовязань штрафні санкції розраховано по 06.02.2015р..

З огляду на таке, за результатами арифметичного перерахунку даних позовних вимог, у межах періоду встановленого позивачем, що не суперечить приписам п.6 ст.232 Господарського процесуального кодексу України, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про задоволення пені у розмірі 339,51 грн..

Твердження відповідача в частині наявності форс-мажорних обставин судом до уваги не прийнято, зважаючи на наступне.

За змістом ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Відповідачем представлено суду копію висновку Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. та сертифікати (висновок) про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України №4897/05-4 від 17.11.2014р. та №5270/05-4 від 25.11.2014р.

Разом з тим, відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) це надзвичайні та невідворотні обставини, які обєктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1. РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового звязку між обставиною та неможливістю виконання зобовязання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобовязаннях/обовязках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. 6.3. Заява на засвідчення форс-мажорних обставин.

Аналіз приведеного вище Регламенту та положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за чітко визначеними зобовязаннями та на які вказано заявником.

За змістом представлених відповідачем сертифікатів (висновок) Донецької торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України №1515 (4897/05-4) від 17.11.2014р. та №1735 (5270/05-4) від 25.11.2014р. засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р. Комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу» при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються продовження гранічних строків для подання податкової декларації та, що стосуються оправлення і сплати податків, обовязкових платежів. Крім того, підставою настання таких обставин заявником визначено неможливість провадження господарської діяльності у Донецькій області та дотримання нормативно-правових актів України, що стосуються строків подання податкової декларації у звязку з проведенням антитерористичної операції, зокрема, в Донецькій області, задіяні сили та засоби субєктів боротьби з тероризмом та інших субєктів, відповідно до Законів України, загроза життю і здоровю людей, збереженню їх майна, обмеження пересування територією зазначеної області.

Тобто, відповідач вказав на настання форс-мажорних обставин, безпосередньо, в частині подання Макіївським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» звітів щодо податків та обовязкових платежів, надання податкових декларацій та сплати податків, інших обовязкових платежів Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу».

Висновок Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р., що є належним доказом настання форс-мажорних обставин до дати внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в частині доказової бази цих обставин, засвідчує настання для Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з 10.06.2014р. обставин непереборної сили щодо невиконання цим підприємством власних договірних зобовязань з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Мова, про неможливість виконання договірних зобовязань за договором про постачання електричної енергії №2304 від 18.09.2012р., за тих, чи інших обставин, не йдеться.

Отже, це дає підстави стверджувати про те, що дія означених документів не поширюється на спірні правовідносини, а отже останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання/не належне виконання грошових зобовязань за наведеним правочином.

З огляду на таке, прийнято заперечення позивача з цього приводу.

Відповідач у відзиві №1455/02 від 18.06.2015р. просить розстрочити виконання рішення суду в порядку ст.83 Господарського процесуального кодексу України, з підстав вкрай важкого фінансового становища підприємства, понесення значних збитків, наявність великої заборгованості по заробітній платі, неможливості здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, настання форс-мажорних обставин. Дані обставини, за висновками заявника, свідчать про неможливість своєчасного виконання ним своїх зобовязань перед контрагентами та насамперед щодо виплати заробітної плати, які підлягають сплаті в першочерговому порядку. Тому надання розстрочки комунальному підприємству, яке здійснює господарську діяльність у вищевказаних умовах, є вкрай необхідним заходом. Окрім того, відповідачем зауважено на сфері здійсненої ним господарської діяльності та специфіки у наданні послуг з водопостачання, за обставин проведення антитерористичної операції у Донецькій області та взагалі, вказано на суб'єктний склад таких правовідносин, їх підстави та джерело фінансування.

Матеріали справи містять копію звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2014р.; сертифікатів (висновок) Торгово-промислової палати України №4897/05-4 від 17.11.2014р. та №5270/05-4 від 25.11.2014р. про настання обставин непереборної сили; висновку Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12.03 від 03.07.2014р.; довідок №03/663 від 20.05.2015р. та №1251/02 від 29.05.2015р.; графік погашення заборгованості за період з 01.01.2013р. по 28.05.2015р.

При наявності перелічених обставин, останній просить розстрочити виконання рішення по справі №905/252/15 на три роки.

Розстрочка виконання судового рішення в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин. Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем подано заперечення №51юр-1258/15 від 25.06.2015р. на клопотання про надання розстрочки виконання рішення, з огляду на не менш скрутне його фінансове становище та понесення значних збитків, що зумовлене проведенням антитерористичної операції на території Донецької області.

Виходячи з приписів постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас, заявником (відповідачем) не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють виконання цього рішення суду, з огляду на відсутність обставин, які свідчать про надмірність присудженої до стягнення суми та неможливість її сплати одноразово. Не підтверджено документально обставини, на які останній посилається, обґрунтовуючи дану заяву. Так, не надано доказів, підтверджуючих наявність бюджетної заборгованості, плану подолання наслідків важкої фінансової ситуації тощо.

Боржником належним чином не обґрунтовано термін у три роки, на який слід відстрочити виконання судового рішення.

Посилання на важке фінансове становище боржника не є переконливим та законним підґрунтям для невиконання господарських зобовязань, як і відповідний статус підприємства, що, у відношенні відповідача не встановлює підстав ухилення від їх виконання та певних пільг у питанні розстрочення, крім того, враховуючи фінансовий стан позивача.

Одночасно, за змістом ст.ст.3, 42 Господарського кодексу України господарська діяльність субєктами господарювання (підприємцями) здійснюється самостійно та на власний ризик.

Інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності процедури виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для розстрочки виконання рішення суду заявником не надано.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про надання розстрочки виконання рішення суду по справі №905/252/15 є необґрунтованими, недоведеними та недоцільними, а тому такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка Донецької області, до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 5 243,12 грн., у тому числі 4 282,16 грн. суми боргу за активну електроенергію спожиту у липні-грудні 2014р., 208,21 грн. суми боргу за реактивну електроенергію спожиту у липні грудні 2014р., 38,35 грн. 3% річних нарахованих з 26.07.2014р. до 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014р., 374,33 грн. інфляційних витрат нарахованих з 01.08.2014р. до 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014р., 340,07 грн. сума пені нарахованої з 26.07.2014р. до 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014р., задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, б.177а, , п/р6023 у філії «ГУ ПІБ України в Донецькій області», м.Донецьк, МФО 334635) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84601, Донецька область, м.Горлівка, пр-т.Леніна, буд.11, адреса для листування: 87528, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Войніч, 2, , банківські реквізити не зазначено) 5 242,55 грн., у тому числі 4 282,16 грн. суми боргу за активну електроенергію спожиту у липні-грудні 2014р., 208,21 грн. суми боргу за реактивну електроенергію спожиту у липні грудні 2014р., 38,34 грн. 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014р., 374,33 грн. інфляційних витрат нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014р., 339,51 грн. сума пені нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014р., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1 826,80грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 01.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2015р.

Суддя О.В. Кротінова