ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2015 р. Справа № 914/1687/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» від 07.05.15р., б/н

на рішення господарського суду Львівської області від 22.04.2015р.

у справі № 914/1687/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм», м. Житомир

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми», с. Давидів Львівська область

про стягнення заборгованості на суму 359 191, 70 грн.

за участю представників сторін:

- від позивача ОСОБА_2

- від відповідача ОСОБА_3

Права та обовязки сторін, передбачені ст. 20,22 ГПК України, представникам сторін, що прибули в судове засідання розяснено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.07.2014р. у справі № 914/1687/14 (суддя Кидисюк Р.А.) у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено, позов товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «Укрполіскорм» задоволено частково, з товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «Агролайф корми» на користь позивача стягнуто 112227,49 грн. основного боргу за договором поставки № 0033 від 20.08.2013р., 16080, 20 грн. пені (з врахуванням ухвали суду від 13.08.2014р. про виправлення описки в рішенні), 5180,58 грн. 3% річних та 5803,16 грн. сплаченого судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2014р. вказане рішення місцевого господарського суду у даній справі залишено без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Укрполіскорм» без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.12.2014р. касаційну скаргу ТзОВ «Укрполіскорм» задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2014р. та рішення господарського суду Львівської області від 10.07.2014р. у справі № 914/1687/14 скасовано, а вказану справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Львівської області від 22.04.2015р. (суддя Гутьєва В.В.) у справі № 914/1687/14 позов задоволено частково: з ТзОВ «Агролайф корми» на користь ТзОВ «Укрполіскорм» стягнуто 42227,49 грн. основного боргу, 22971,72 грн. пені, 7171,30 грн. 3% річних та 8218,59 грн. судового збору. В задоволенні клопотання ТзОВ «Агролайф корми» про зменшення розміру пені відмовлено.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач своїх зобовязань по договору поставки № 0033 від 20.08.2013р. належним чином не виконав, внаслідок чого в останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 42227,49 грн., що підтверджується, зокрема, й актом звірки взаємних розрахунків, підписаним сторонами та скріпленим відтисками їх печаток. В задоволенні стягнення курсової різниці судом відмовлено, оскільки грошовий еквівалент сторонами в договорі не був визначений як щодо зобовязання визначення вартості товару, так і щодо зобовязання покупця оплатити цю вартість в національній валюті по курсу євро до гривні, за відсутності чого застосування передбаченої в п. 2.2. договору формули перерахунку ціни з використанням курсу євро суперечить нормам ч. 2 ст. 533 ЦК України. За неналежне виконання грошових зобовязань, позивачем в порядку ст. 230 Господарського кодексу України, ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 5.4 договору поставки № 0033 від 20.08.2013р. правомірно нараховано відповідачу 22971,72 грн. пені та 7171,30 грн. 3% річних. В задоволенні клопотання ТзОВ «Агролайф корми» про зменшення розміру пені на 50% відмовлено з огляду на те, що викладені відповідачем у клопотанні обставини не підтверджені будь-якими доказами, а також не подані жодні докази, які б з достовірністю підтверджували наявність в останнього скрутного матеріального становища, відтак не доведено наявність виняткового випадку.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду ТзОВ «Укрполіскорм» звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що в п. 2.2. договору поставки № 0033 від 20.08.2013р. закріплений обовязок покупця здійснити розрахунок за неоплачений товар на основі базових ставок у видаткових накладних, за погодженою формулою у разі збільшення курсу євро встановленого НБУ по відношенню до національної валюти України. Єдиною умовою виникнення зобовязання покупця здійснити розрахунок за неоплачений товар (неоплачену частину товару) за формулою є збільшення курсу євро, встановленого НБУ по відношенню до національної валюти України. Разом з тим, скаржник зазначає, що вимога про стягнення заборгованості з урахування курсової різниці є вмотивованою, оскільки виплата заборгованості через рік наносить позивачу значних матеріальних збитків, так як курс євро відносно гривні значно підвищився.

Скориставшись своїм правом передбаченим ст. 96 ГПК України, ТзОВ «Агролайф корми» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ні укладений між сторонами договір поставки № 0033 від 20.08.2013р., ні жодна із накладних, з оплати яких виник даний спір, не встановлюють еквіваленту вартості товару в іноземній валюті, відтак вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Укрполіскорм» без задоволення.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне.

20.08.2013 р. між ТзОВ «Укрполіскорм» (продавець) та ТзОВ «Агролайф корми» (покупець) було укладено договір поставки № 0033, відповідно до умов якого продавець зобовязався поставити узгодженими партіями покупцю продукцію: кормові добавки - амінокислоти, вітаміни, ензими, пігменти та інше (товар), зазначені у додатках: додаткових угодах, специфікаціях, видаткових накладних та рахунках-фактурах на кожну партію товару, які є його невідємною частиною, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити кожну партію товару (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору поставки передбачено, що загальна сума договору визначається сумою всіх видаткових накладних, згідно з якими постачальник постачав, а покупець отримував товар, відповідно до умов договору і протягом усього терміну його дії.

Згідно з п. 2.2 договору поставки ціна товару розуміється на умовах: «Склад продавця»; ціна товару, а також всі інші суми, що підлягають виплаті постачальнику за цим договором, є базовими, визначеними на дату поставки. У разі збільшення курсу євро, встановленого НБУ по відношенню до національної валюти України, розрахунок за неоплачений товар (неоплачену частину товару) здійснюється покупцем за погодженням з постачальником на основі базових ставок, встановлених у видаткових накладних, за такою формулою: Х2=(Y2:Y1)хХ1, де: Х1 базові ціни (вказані у видаткових накладних) у національній валюті України на дату відпуску товарів; Y1- курс євро до валюти України, встановлений НБУ на дату видаткової накладної; Y2 - курс євро до валюти України, встановлений НБУ на дату здійснення оплати покупцем; Х2 підсумкова/загальна сума до оплати.

Пунктом 3.3. договору поставки передбачено, що передача товару проводиться зі складу позивача в смт. Немішаєве Бородянського р-ну Київської обл. або за домовленістю. Перевезення продукції зі складу продавця на склад покупця, порядок оплати транспортних послуг перевізника, порядок відшкодування витрат по доставці товару визначається додатковим погодженням сторін.

Відповідно до п. 3.7 договору поставки для отримання товару покупець направляє свого представника з довіреністю встановленого зразка на право отримання товару або за узгодженням сторін іншим чином. Товар вважається прийнятим по кількості відповідно до товарно-транспортних документів (п. 3.5. договору поставки).

Як встановлено місцевим господарським судом, протягом жовтня-листопада 2013 р. позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 576227,49грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними №РН-000172 від 16.10.2013 р., №РН-0000173 від 17.10.2013 р., №РН-0000181 від 05.11.2013 р., довіреностями № 559 від 17.10.2013 р., №556/1 від 16.10.2013 р., №607 від 05.11.2013 р., а також товарно-транспортними накладними серія 02 ААТ № 007141/в від 17.10.2013 р. та № 5816 від 05.11.2013р.(а.с. 25-33 т. І).

Пунктом 3.9 договору поставки врегульовано порядок здійснення розрахунків, які здійснюються відповідно до таких умов: передоплата 100 % або інші строки, за домовленістю сторін. ОСОБА_1 поставки товару визначається датою підпису накладної або за письмовим узгодженням сторін іншим чином.

Відповідач оплати вартості товару не здійснив, внаслідок чого 27.11.2013 року позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату боргу на суму 539227,49грн. (а.с 34 т. І).

14.01.2014 р. на адресу ТзОВ «Укрполіскорм» відповідачем надіслано лист за вих. № 23 про визнання заборгованості в розмірі 402227,49 грн. та гарантуванням оплати заборгованості до 15.02.2014 р., здійснюючи оплату в розмірі 80000 грн. щотижня.

Покупець своїх зобовязань щодо оплати вартості поставленого товару за договором належним чином не виконав, перерахувавши на поточний рахунок позивача лише 386000,00 грн. з 576227,49 грн. належних, що підтверджується довідкою з банку № 195/0/2-14 від 24.01.2014 року (а.с 37 т. І).

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе по договору поставки № 0033 від 20.08.2013р. зобовязань щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар, 30.04.2014 р. позивач звернувся з позовом до суду про стягнення 359191,70 грн., з яких 330896,16 грн. основний борг, 23087,64 грн. пеня, 5207,90 грн. 3 % річних та судові витрати із сплати судового збору.

Сума основного боргу у розмірі 330896,16 грн. складається відповідно до розрахунку позивача із заборгованості в частині вартості товару за ціною, вказаною у специфікаціях та накладних на суму 190227,49 грн. в перерахунку згідно п.2.2 договору.

У звязку із сплатою боржником значної частини боргу, 15.04.2015 р. позивачем подано на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 250056,31грн., з яких: 219913,29 грн. основний борг з урахуванням курсової різниці (42227,49 грн. основний борг та 177685,80 грн. курсова різниця), 22971,72 грн. пеня, 7171,30грн. 3 % річних; стягнути з ТзОВ «Агролайф корми» на користь ТзОВ «Укрполіскорм» судові витрати в розмірі 13418,42 грн., з яких: 12184,98 грн. витрати з оплати судового збору та 1233,44 грн. витрати, повязані із забезпечення участі представника позивача в судові засідання господарських судів (а.с. 108-121 т. ІІ).

Із заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що з моменту звернення позивача до господарського суду з позовом, відповідач сплатив основний борг за цінами, визначеними в специфікаціях та видаткових накладних на суму 148000грн., однак відповідно до платіжного доручення № 1614 від 29.04.2014 р. основний борг за поставлений товар в сумі 10000,00 грн. було перераховано ТзОВ «Агролайф корми» позивачу до звернення з позовною заявою до суду (позов надіслано до суду 30.04.2014 р., що підтверджується датою на відтиску поштового штемпеля).

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, судова колегія дійшла до висновку, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні 177685,80грн. курсової різниці підлягає скасуванню, в решті рішення слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ТзОВ «Укрполіскорм» належним чином виконало свої зобовязання по договору поставки № 0033 від 20.08.2013р., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною № РН-0000172 від 16.10.2013 р. на суму 444440 грн., видатковою накладною № РН-0000173 від 17.10.2013 р. на суму 56787,49 грн., видатковою накладною № РН-0000181 від 05.11.2013р. на суму 75000 грн., які долучені до матеріалів справи, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками печаток юридичних осіб.

Відповідач взятих на себе зобовязань по згаданому договору поставки належним чином не виконав, внаслідок чого в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 42227,49 грн., що підтверджується, зокрема, й долученим до матеріалів справи актом звірки взаєморозрахунків, який підписаний уповноваженими представниками сторін та їх підписи засвідчені печатками юридичних осіб (а. с. 72, т. ІІ). З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимога позивача про стягнення 42227,49грн. основного боргу є обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд відмовив позивачу в стягненні з відповідача курсової різниці в сумі 177685,80 грн., однак судова колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В даному випадку сторони в п. 2.2 договору поставки № 0033 від 20.08.2013 р., встановили порядок здійснення розрахунків за поставлений товар, відповідно до якого ціна товару, а також всі інші суми, що підлягають виплаті постачальнику за цим договором, є базовими, визначеними на дату поставки. У разі збільшення курсу євро, встановленого НБУ по відношенню до національної валюти України, розрахунок за неоплачений товар (неоплачену частину товару) здійснюється покупцем за погодженням з постачальником на основі базових ставок, встановлених у видаткових накладних, за такою формулою: Х2=(Y2:Y1)хХ1, де: Х1 - базові ціни (вказані у видаткових накладних) у національній валюті України на дату відпуску товарів; Y1- курс євро до валюти України, встановлений НБУ на дату видаткової накладної; Y2 - курс євро до валюти України, встановлений НБУ на дату здійснення оплати покупцем; Х2 - підсумкова/загальна сума до оплати.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п. 5.4 договору поставки покупець за прострочення сплати вартості товару сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочки оплати, за кожен день прострочки від неоплаченої суми.

З врахуванням положень Цивільного та Господарського кодексів та п. 5.4. договору, зважаючи на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань по договору поставки № 0033 від 20.08.2013р., позивачем обгрутовано нараховано відповідачу пеню в розмірі 22971,72 грн. та 7171,30 грн. 3 % річних, а місцевим господарським судом підставно задоволено позовні вимоги в цій частині.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені на 50%, так як ТзОВ «Агролайф корми» належними та допустимими доказами не підтверджено наявність скрутного матеріального становища та не доведено наявність виняткового випадку.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» задоволити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 22.04.2015р. у спраів № 914/1687/14 скасувати в частині відмови в стягненні 177685,80 грн. боргу з врахуванням курсової різниці. В цій частині позов задоволити.

3. В решті рішення суду залишити без змін.

4. Судові витрати за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на відповідача. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» (81151, Львівська область, Пустомитівський район, с. Давидів, вул. Львівська,2, , р/р 602 в ПЛВ ЦФ ПАТ «Кредобанк», м. Львів МФО 325365 ІПН 50) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм» (10002, м. Житомир, вул. Жуйка, 3 , рахунок № 0065 у ПАТ «Укінбанк» МФО 300142) 177685,80 грн. боргу та 1776,86 грн. судового збору.

5. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

7. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 27.08.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.