ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р.Справа № 916/1605/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: Шевченко В.В.

судді: Ярош А.І., Лисенко В.А.

при секретарі судового засідання: Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Скворцова О.В. - за дорученням

від відповідача: Перейма Д.О. - за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційні скарги

- державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

- державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

на рішення господарського суду Одеської області

від 24 червня 2015 року

у справі № 916/1605/15-г

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

про стягнення 10.085.234 грн. 34 коп.

Склад колегії суддів змінено згідно протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів від 20.08.2015 р.

В С Т А Н О В И Л А:

16.04.2015 р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі позивач, Адміністрація) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" (далі відповідач, Порт) про стягнення грошових коштів в сумі 4.268.189 грн. 55 коп.

Позов мотивований тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами по справі договором № 46-Пд-ІЛФ-15/55-0 від 06.02.2015 р. щодо своєчасної та повної оплати за сервітут на причалі № 11, внаслідок чого має борг у сумі 4.099.919 грн. 28 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й пеню в сумі 159.608 грн. 53 коп., 3% річні в сумі 8.661 грн. 74 коп., а також відшкодувати понесені судові витрати по справі на сплату судового збору в сумі 73.080 грн.

Остаточною заявою від 08.06.2015 р. позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на свою користь: 8.338.979 грн. - боргу за період з січня 2015 р. по квітень 2015 р., 863335 грн. 46 коп. - пені, 839071 грн. 79 коп. - інфляційні витрати та 43848 грн. 09 коп. - 3% річні.

У відзиві на позов Порт позовні вимоги Адміністрації не визнавав та вважав їх безпідставними та одночасно, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 3 ст. 83 ГПК України та ч. 1 ст. 233 ГК України просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.06.2015 року (суддя Желєзна С.П.) позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 08.06.2015 р. задоволені у повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами по справі договором № 46-Пд-ІЛФ-15/55-0 від 06.02.2015 р. щодо своєчасної та повної оплати за сервітут на причалі № 11, внаслідок чого має борг по його оплаті у сумі 8.338.979 грн., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 839071 грн. 79 коп. - інфляційні витрати та 43848 грн. 09 коп. - 3% річні. Також, місцевий суд дійшов до висновку, що за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідач повинний сплатити позивачеві пеню за договором № 46-Пд-ІЛФ-15/55-0 від 06.02.2015 р. у сумі 863335 грн. 46 коп., але на підставі ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором до 8633 грн. 35 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов Адміністрації залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду в частині зменшення розміру пені скасувати та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Порту Адміністрації вважає її безпідставною.

В судовому засіданні представники скаржників доводи своїх апеляційних скарг підтримали у повному обсязі, а апеляційні скарги своїх опонентів вважали необґрунтованими.

Обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечення на них, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції відповідно до Закону України "Про морські порти України", розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р. № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013 р. № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту, шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них згідно розподільчих балансів, та утворено, внаслідок виділу, державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

Пунктом 3 Наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013 р. № 163 встановлено, що Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у п. 1 цього наказу, у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів. Після проведення державної реєстрації Адміністрації морських портів України головам Комісій передати, а голові Адміністрації морських портів України прийняти на баланс майно, права та обов'язки державних підприємств морського транспорту, що реорганізуються, згідно із затвердженими Міністерством розподільчими балансами та актами приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2013 р. за актом приймання-передачі до Адміністрації були передані основні засоби відповідача згідно з розподільчим балансом станом на 13.06.2013 р., у т.ч. і причали Іллічівського морського порту.

06.02.2015 р. між сторонами у справі укладено договір про встановлення сервітуту нерухомого майна № 46-Пд-ІЛФ-15/55-О (далі договір) для здійснення Сервітуарієм можливості забезпечення обробки флоту для приймання вантажів (встановлення пристосувань, механізмів, обладнання та складування матеріалів, необхідних для здійснення оброблення вантажів, навантажувально-розвантажувальних робіт через причали з використанням причальної інфраструктури тощо), а останній зобов'язувався здійснювати позивачеві своєчасно та в повному обсязі оплату за сервітут за весь час фактичного користування об'єктом сервітуту у розмірах і порядку, передбачених договором.

Згідно договору предметом сервітуту є:

Номер та спеціалізація ПричалівДовжина причалу (п.м.)Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна за Держ.реєстром речових прав на нерухоме майноРеєстраційний номер за реєстром гідротехнічних споруд морських портів УкраїниАдреса гідтротехнічної споруди
1 генеральний306,1108UAILK001м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 4-Ж
2 генеральний51108UAILK002м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 4-К
7 генеральний51108UAILK006м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 16-Б
9 генеральний50 (секція 4)08UAILK008м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 20-А
10 генеральний222,108UAILK009м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 24-Б
16 генеральний51108UAILK014м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 58-Г
17 зерновий, генеральний51108UAILK015м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 58-В
19 генеральний, навалювальний51108UAILK017м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 64-А
20 генеральний, навалювальний51108UAILK018м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 64-Б
21 генеральний51108UAILK019м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 68-А
22 генеральний51108UAILK020м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 72-А
26 пором, РО-РО51108UAILK023м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4-Б
27 пором, РО-РО51108UAILK024м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4-Б
28 РО-РО268,1108UAILK025м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4-В
Відповідно до п. 7.1. договору, останній набирає чинності відповідно до ст. 631 ЦК України з 01.01.2015 р. та діє до 31.12.2015 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Таким чином, право на сервітут виникає та є встановленим з 01.01.2015 р. і діє до 31.12.2015 р.

Відповідно до акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань, сторонами встановлено перелік об'єктів сервітуту, зокрема, вищезазначеними причалами із зазначенням їх інвентарного номеру, довжини причалів, залишкової вартості та первісної вартості.

У п. 4.1 договору встановлено, що за невиконання (неналежне) виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства.

В додатку № 1 до договору, який є невід'ємною його частиною, сторонами було погоджено розрахунок щомісячної плати за користування кожним із причалів, щодо яких встановлюється сервітут. Ставки плат не враховують ПДВ. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

Як свідчать матеріали справи та визнається сторонами, протягом періоду з січня по квітень 2015 року на виконання умов договору відповідачеві було надано право використання причалами, щодо яких встановлений платний сервітут.

Відповідно до п. п. 2.1-2.4, 2.10 договору плата за сервітут визначена у розрахунку ставки сервітуту (додаток № 1 до цього договору), який є його невід'ємною частиною. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці. Оплата за цим договором здійснюється Сервітуарієм у безготівковій формі щомісячно у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору, і сплачується на підставі виставленого Сервітуаром рахунку. Сервітуар до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Сервітуарію оригінал належним чином оформленого рахунку. Сервітуарій щомісячно до 20 числа місяця наступного за розрахунковим, здійснює оплату на підставі виставленого Сервітуаром рахунку. У розрахунок плати за сервітут Власником не включається та не оплачується Сервітуарієм сума плати за місяць, протягом якого Сервітуарій не планує використовувати причал за умови повідомлення Власника про відсутність запланованих обсягів робіт та виробничої необхідності у користуванні причалом до останнього числа місяця, попереднього плановому. При цьому за наявності виробничої необхідності та позапланових робіт у поточному місяці Сервітуарій зобов'язаний за добу письмово повідомити про необхідність їх проведення. У такому разі плата за сервітут нараховується за повний місяць відповідно до додатку 1 до цього договору. Плата за сервітут причалів № 9, 21 не нараховується Сервітуаром і не оплачується Сервітуарієм у січні 2015 року на підставі заявки Сервітуарія згідно договору 2014 року та підтвердження головного диспетчера Сервітура.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачеві за період з січня по квітень 2015 року рахунки:

- № Пр/2 914 від 06.02.2015р. на суму 2153046 грн. 52 коп., який вручений відповідачеві - 12.02.2015 р.,

- № Пр/2 917 від 28.02.2015р. на суму 1946872 грн. 76 коп., який вручений відповідачеві - 12.02.2015 р.,

- № Пр/5 685 від 31.03.2015р. на суму 2155466 грн. 30 коп., який вручено відповідачеві - 30.04.2015 р.

- № Пр/7 015 від 30.04.2015р. на суму 2083593 грн. 42 коп., який вручено відповідачеві - 30.04.2015 р., а всього на загальну суму 8.338.979 грн. з урахуванням ПДВ, які були вручені під підпис представнику відповідача.

Згідно п. 2.3 договору оплата сервітуту здійснюється Сервітуарієм щомісячно, до 20 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку Власника. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

Як видно з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції відповідач свої зобов'язання за договором щодо повної та своєчасної оплати за сервітутом за період з січня по квітень 2015 р. не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виник борг в сумі 8.338.979 грн.

Доказів, які б свідчили про відсутність боргу у відповідача перед позивачем за наданим сервітутом у сумі 8.338.979 грн. матеріали справи не містять та їх, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, скаржником суду не надано, внаслідок чого місцевий суд підставне, відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача 8.338.979 грн. - боргу.

Ці висновки апеляційного суду ґрунтуються на матеріалах справи, нормах чинного законодавства та сформованій судовій практиці, зокрема, постановах Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. по справі № 916/1224/14, від 25.02.2015 р. по справі № 916/935/14.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 74 ГК України та п. 4.2 Статуту Адміністрації, майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. В будь-якому разі усе майно, що знаходиться в розпорядженні Адміністрації, належить до державного майна, а згідно ч. 1 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим кодексом та іншими законами. Отже, Адміністрація як особа, у господарському віданні якої знаходиться причали та на балансі якої вони числяться, здійснює право володіння, користування та розпорядження цим майном.

Так як, Адміністрація здійснює право володіння, користування та розпорядження закріпленим за нею майном, вона володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України "Про морські порти України" власники та/або користувачі технологічно пов'язаних об'єктів портової інфраструктури зобов'язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов'язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами у справі укладено договір про встановлення сервітуту предметом якого є встановлення виключного права Сервітуарія та уповноважених ним осіб на безстрокове, оплатне користування Об'єктом сервітуту; обсягу сервітутних прав; меж розповсюдження Обсягу сервітутних прав на Об'єкт сервітуту.

Спірний договір про встановлення сервітуту підписано повноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень та засвідчено їх печатками.

Відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Будь-яких доказів, які б свідчили про припинення сервітуту відповідно до приписів ст. 406 ЦК України в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Як вбачається зі змісту частини 2 статті 402 ЦК України, лише земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що укладений між сторонами по справі договір № 46-Пд-ІЛФ-15/55-О від 06.02.2015р. містить усі необхідні істотні умови, необхідні для даного роду договорів, а тому є підставою для виникнення прав та обов'язків сторін у спірних правовідносинах.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, за Адміністрацією зареєстроване право господарського відання на нерухоме майно, щодо якого встановлений сервітут за умовами договору № 46-Пд-ІЛФ-15/55-О від 06.02.2015 р., внаслідок чого протилежні твердження скаржника не можуть бут прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, у зв'язку з чим місцевий суд підставне стягнув з відповідача на користь позивача: 43848 грн. 09 коп. - 3% річні та 839.071 грн. 79 - інфляційних витрат.

Здійснені розрахунки 3% річних та інфляційних витрат перевірені як місцевим, так і апеляційним судом та є правильними та вірними, а крім того не спростовані Портом ані в цілому ані за його складовими.

Пунктом п. 5.2 договору передбачено, що у випадку затримки оплати за користування сервітутом Сервітуар має право вимагати у Сервітуарія сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що Порт повинний сплатити Адміністрації - 863335 грн. 466 коп. пені за період з 21.02.2015 р. по 08.06.2015 р. (включно), виходячи із суми боргу по кожному рахунку окремо.

Здійснені позивачем розрахунки пені перевірені як місцевим, так і апеляційним судом та є правильними і вірними, а крім того, не спростовані відповідачем ані в цілому, ані за їх складовими.

Згідно ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Аналогічно це питання врегульовано і ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Ретельно дослідивши матеріали справи та правовідносини сторін суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що порушення зобов'язання Портом не потягло за собою збитків для Адміністрації та не заподіяло їй негативних наслідків, не вплинуло на ступінь виконання зобов'язань сторонами договору та на їх правовідносини з іншими контрагентами та враховуючи майновий стан сторін та їх інтереси, що заслуговують на увагу, виходячи з принципів розумності та справедливості, відповідності розміру пені наслідкам порушення зобов'язання, підставне, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 8633 грн. 35 коп., внаслідок чого протилежні доводи Адміністрації до уваги прийнятими бути не можуть.

Понесені позивачем судові витрати по справі на сплату судового збору правомірно, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладені місцевим судом в повному обсязі на відповідача.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 24.06.2015 року у справі № 9163/1605/15-г - залишити без змін, а апеляційні скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Лисенко В.А.

Ярош А.І.