РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/17695/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес», м.Київ,

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», м.Київ,

про стягнення 7970,86 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Беседіна Т.І. - по дов.

від відповідача: Белишев Д.Є. - по дов.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 8068,14 грн., інфляційних втрат в розмірі 2942,97 грн. та 3% річних в сумі 110,74 грн.

12.08.2015р. до господарського суду м.Києва надійшла заява б/н від 12.08.2015р. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 5782,32 грн. інфляційні втрати в розмірі 2109,18 грн. та 3% річних в сумі 79,36 грн.

Згідно зі ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що заява б/н від 12.08.2015р. позивача відповідає приписам ст.22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до уваги під час розгляду справи та судом розглядаються остаточні позовні вимоги, викладені в останній.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Ваніну Віталію Володимировичу страхового відшкодування на підставі договору №101/380-000355 від 22.08.2013р. добровільного страхування транспортного засобу, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідач у відзиві №3031 від 10.08.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування повинен бути визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. Одночасно, вказаний учасник судового процесу також наголосив про відсутність підстав для нарахування на суму страхового відшкодування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відшкодування шкоди не є грошовим зобов'язанням.

У судовому засіданні 12.08.2015р. відповідач заперечень щодо розміру заявленого до стягнення страхового відшкодування в сумі 5782,32 грн. не надав.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12.08.2015р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 22.08.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» (страховик) та Ваніним Віталієм Володимировичем (страхувальник) було укладено договір №101/380-000355 добровільного страхування транспортного засобу, предметом якого відповідно до п.2.1 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Toyota Rav 4,

реєстраційний номер: АА 8080 ВО,

рік випуску: 2006р.

За змістом п.3.1.2 договору №101/380-000355 від 22.08.2013р. страховим випадком є, в тому числі, пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вказаним правочином передбачено франшизу в розмірі 0,5% від страхової суми у разі настання означеного вище страхового випадку. Страхова сума за договором №101/380-000355 від 22.08.2013р. складала 160 000 грн.

Сторонами узгоджено, що договір діє з 04.09.2013р. по 03.09.2014р. (частина 1 договору №101/380-000355 від 22.08.2013р.).

За умовами вказаного договору страхування вигодонабувачем є Ванін Віталій Володимирович.

Договір припиняє свою дію, в тому числі, у разі несплати страхувальником страхової премії (п.11.1 договору №101/380-000355 від 22.08.2013р.). Наразі, наявним в матеріалах справи прибутковим касовим ордером №464 від 27.08.2013р. підтверджується, що Ваніним Віталієм Володимировичем було сплачено страхову премію позивачу у розмірі, який передбачено договором №101/380-000355 від 22.08.2013р.

Виходячи зі змісту довідки №9421073 про дорожньо-транспортну пригоду, 06.08.2014р. у Подільському районі міста Києва на вул.Фрунзе о 16 годині 42 хвилини відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Daewoo Ланос, державний номер АА 1026 ОЕ, який належав Вітряку Євгенію Ігоровичу, який і здійснював керування транспортним засобом, 2. Toyota Rav 4, державний номер АА 8080 ВО, який належав Ваніну Віталію Володимировичу, який і здійснював керування транспортним засобом.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За умовами п.9.1 договору №101/380-000355 від 22.08.2013р. рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймає страховик протягом семи робочих днів після отримання всіх необхідних документів.

При настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають: витрати на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу в межах страхової суми; вартість транспортного засобу в межах страхової суми (у разі знищення або незаконного заволодіння транспортним засобом) (п.9.3 договору №101/380-000355 від 22.08.2013р.).

У частині 1 договору №101/380-000355 від 22.08.2013р. контрагентами погоджено, що при визначенні розміру збитку розрахунок страхового відшкодування виконується на підставі рахунків станції технічного обслуговування, рекомендованої страховиком та без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

За твердженнями позивача, 07.08.2014р. Ванін Віталій Володимирович звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» з повідомленням про настання страхового випадку.

11.08.2014р. було проведено огляд транспортного засобу Toyota Rav 4, державний номер АА 8080 ВО, під час якого встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.08.2014р., автомобілю завдано такі пошкодження: бампер задній, направляюча бамперу, панель задньої бокової частини, накладка бамперу. За наслідками огляду складено протокол б/н від 11.08.2014р. огляду транспортного засобу.

У відповідності до рахунку-фактури №4КР0000430 від 12.08.2014р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дункан Моторс» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Rav 4, державний номер АА 8080 ВО становила 9868,14 грн.

14.08.2014р. на замовлення позивача було проведено оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику вказаного вище транспортного засобу. Відповідно до звіту №169 від 14.08.2014р. про оцінку автомобіля вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Rav 4, державний номер АА 8080 ВО становила 10848,20 грн., а сума матеріального збитку, завданого власнику вказаного транспортного засобу, складала 8258,16 грн.

У заяві б/н від 14.08.2014р. страхувальник просив перерахувати суму страхового відшкодування на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Дункан Моторс».

14.08.2014р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування з урахуванням умов договору №101/380-000355 від 22.08.2013р. та складено страховий акт №309, згідно змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику за наслідками настання 06.08.2014р. страхового випадку страхового відшкодування в сумі 9068,14 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №5609 від 02.09.2014р. вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» було виплачено страхове відшкодування страхувальнику шляхом перерахування грошових коштів в сумі 9068,14 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Дункан Моторс».

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №101/380-000355 від 22.08.2013р. добровільного страхування транспортного засобу.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 22.08.2014р. Подільського районного суду м.Києва по справі №758/9525/14-п, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 06.08.2014р. у Подільському районі міста Києва на вул.Фрунзе за участю транспортних засобів 1. Daewoo Ланос, державний номер АА 1026 ОЕ та 2. Toyota Rav 4, державний номер АА 8080 ВО, визнано Вітряка Євгенія Ігоровича.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

За приписами ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З довідки №9421073 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Daewoo Ланос, державний номер АА 1026 ОЕ застраховано Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» за полісом №АС8774938.

Статтею ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

З наявної в матеріалах справи довідки №7/2-28/20340 від 17.07.2015р. Моторного транспортного страхового бюро України вбачається, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.08.2014р., цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Daewoo Ланос, державний номер АА 1026 ОЕ застраховано Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» за полісом №АС8774938.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи судом ухвалою від 14.07.2015р. було зобов'язано відповідача надати поліс, за яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Daewoo Ланос, державний номер АА 1026 ОЕ.

На виконання вимог суду відповідачем представлено до матеріалів справи поліс №АС8774938. Вказаним полісом встановлено франшизу в розмірі 1000 грн. та ліміт відповідальності страховика в сумі 50 000 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи в їх сукупності є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника/ водія транспортного засобу Daewoo Ланос, державний номер АА 1026 ОЕ на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 06.08.2014р. саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» з позовом про стягнення страхового відшкодування саме до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» є обґрунтованим.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» зверталось до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» з вимогою №882 від 16.10.2014р. про сплату страхового відшкодування. Факт направлення вказаної претензії відповідачу підтверджується поштовим повідомленням №453.

Проте, за твердженнями позивача, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» вимог заявника виконано не було, страхове відшкодування не сплачено.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом ухвалами від 14.07.2015р. та від 29.07.2015р. було зобов'язано відповідача надати докази (у разі наявності) щодо виплати заявнику страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.08.2014р.

Однак, відповідачем витребуваних судом доказів надано не було. Під час розгляду спору у судовому засіданні 12.08.2015р. представником відповідача також не надано документів на підтвердження виплати позивачу страхового відшкодування.

Суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Одночасно, судом прийнято до уваги, що остаточний розмір страхового відшкодування, що заявляється до стягнення з відповідача (з урахуванням заяви б/н від 12.08.2015р.) позивачем було визначено зі зменшенням суми на коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Toyota Rav 4, державний номер АА 8080 ВО та розмір франшизи, який наведено у полісі №АС8774938.

До того ж, господарським судом прийнято до уваги, що фактично заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування відповідає визначеному у полісі №АС8774938 ліміту відповідальності Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта».

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування в сумі 5782,32 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення 3% річних в сумі 79,36 грн. та інфляційних втрат в сумі 2109,18 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного:

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом п.1.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Суд зазначає, що зобов'язання з відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, а отже на шкоду не повинні нараховуватись суми, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України. Аналогічну правову позицію наведено у Постанові №4 від 01.03.2013р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Листі №10-74/0/4-13 від 16.01.2013р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та постанові від 24.03.2015р. Вищого господарського суду України по справі №910/17021/14.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення 3% річних в сумі 79,36 грн. та інфляційних втрат в сумі 2109,18 грн. підлягають залишенню без задоволення.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес», м.Київ до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 5782,32 грн., 3% річних в сумі 79,36 грн. та інфляційних втрат в сумі 2109,18 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (03032, м.Київ, Шевченківський район, вул.Саксаганського, буд.119, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІнтерЕкспрес» (01033, м.Київ, Голосіївський район, вул.Володимирська, буд.69, ) страхове відшкодування в сумі 5782,32 грн. та судовий збір в розмірі 1325,36 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 12.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 14.08.2015р.

Суддя М.О. Любченко