ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.08.2015 Справа № 920/1199/15

За позовом: Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», м. Миколаїв,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми,

про стягення 81190 грн. 31 коп.,

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 17/1-7554 від 21.08.2015 року,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 18-49/1400 від 29.12.2014 року.

за участю секретаря судового засідання А.І. Сидорук.

Суть спору: Позивач просить суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача 50069 грн. 52 коп. боргу, 1271 грн. 63 коп. 3% річних, 4200 грн. 35 коп. пені, 25648 грн. 81 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 30.09.2013 року договору № 121/13 про зберігання майна.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує, однак письмового відзиву на позовну заяву не подав.

Тому, оскільки відповідач відзив на позовну заяву не подав та враховуючи, що можливість подання відзиву і доказів є правом, а не обов'язком сторони, то справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК).

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2013 року між сторонами був укладений договір № 121/13 про зберігання майна (надалі Договір).

19.11.2013 року до Договору була укладена додаткова угода № 1.

Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач передає, а позивач приймає на зберігання на умовах, викладених в цьому Договору, газотрубні двигуни ДГ90Л2.1 зав. № Д19030346Л та зав. №Д19030345Л (надалі майно).

Згідно з п. 3.5 Договору максимальний строк зберігання майна - до 31.12.2014 року.

Відповідно до Договору відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання майно, що підтверджується підписаним сторонами та скріплени їх печатками актом приймання-перадачі на зберігання від 30.09.2013 року.

Згідно до п. 2.1 Договору вартість майна, що передається позивачу на зберігання за Договором, складає 61817862 грн.

Відповідно до п. 2.2 Договору вартість зберігання одного ГТД ДГ90Л2.1 строком 1 календарний день складає 70 грн. 92 коп.

Відповідно до п. 2.4 Договору факт надання послуг позивачем та вартість зберігання підтверджується шляхом підписання сторонами акту надання послуг. Зазначений акт підписується після повернення майна відповідачу.

Позивач виконав свої обовязки за Договором, належним чином зберігав майно та в обумовлений строк передав його відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі зі зберігання від 19.09.2014 року, вартість зберігання майна склала 50069 грн. 52 коп.

Позивач листом від 29.09.2014 року направив рахунок на оплату № 23 від 26.09.2014 року на суму 50069 грн. 52 коп.

Згідно до п. 2.3 Договору оплата вартості зберігання майна здійснюється відповідачем протягом 5 календарних днів після надання рахунку, виставленого позивачем, однак не пізніше 10 календарних днів після закінчення строку зберігання та оформлення акта надання послуг , отже не пізніше 29.09.2014 року.

Проте позивач борг не сплатив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 526, ст. 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що зішчайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одночасно статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд вважає, що заборгованість відповідача в розмірі 50069 грн. 52 коп. підтверджується матеріалами справи, відповідач відзив на позовну заяву або доказів сплати боргу не подав, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми є правомірними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1271 грн. 63 коп. 3% річних та 25648 грн. 81 коп. інфляційних втрат, за період з 02.10.2014 року (позивач самостійно визначив дату початку нарахування) по 20.07.2015 року.

Судом встановлено, що обовязок по оплаті наданих за Договором послуг виник у відповідача 29.09.2014 року.

Відповідно до п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи порушення відповідачем строків виконаня зобовязань, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача 1271 грн. 63 коп. 3% річних та 25648 грн. 81 коп. інфляційних втрат, за загальний період з 02.10.2014 року по 20.07.2015 року є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 4200 грн. 35 коп. пені, за період з 02.10.2014 року по 01.04.2015 року.

Однак суд дійшов висновку, що вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки:

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно з пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, є договір який в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 216 та частиною 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі передбаченому договором згідно з частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Вищезазначена правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України від 22.11.2010 року, яка, відповідно до ст. 82 ГПК, повинна бути врахована господарським судом при прийнятті рішення по справі.

Згідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, якою, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, є штраф, пеня.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Однак Договір, порушення якого є підставою для подання даного позову, не містять пункту, в якому б сторони закріпили договірну санкцію, а саме право на застосуваня пені, яку просить стягнути позивач.

Оскільки між сторонами Договору у вільний спосіб та у належній формі не було досягнуто згоди про застосування пені, то позовна вмога про стягненн 4200 грн. 35 коп. пені є неправомірною, необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК витрати по сплаті судового збору понесені позивачем покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Стягнути з Публічного акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, код 05747991) на користь Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект (пр. Жовтневій, 42а, м. Миколаїв, 54018, код 31821381) 50069 грн. 52 коп. боргу, 1271 грн. 63 коп. 3% річних, 25648 грн. 81 коп. інфляційних втрат, 1733 грн. 97 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.08.2015 року.

Суддя ОСОБА_3