ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р.Справа № 916/3330/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: В.В. Лашина

Суддів: О.Л. Воронюка

М.А. Мирошниченка

При секретарі І.М.Станковій

За участю представників сторін:

Арбітражний керуючий - Пейчев В.С.,

Від ТОВ "Істріан" - Цвігун В.В.,

Від ТОВ "Інфокс" - Сивак А.Л.,

Інші представники сторін в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал"

на ухвалу господарського суду Одеської області

від 07 липня 2015

у справі № 916/3330/14

за заявою Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Істріан"

про визнання банкрутом

Відповідно до ст.77 ГПК України, в судовому засіданні 12.08.2015 року оголошена перерва до 25.08.2015 року.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26 серпня 2014 року прийнята до розгляду заява Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (в подальшому за текстом - ДПІ у Малиновському районі м. Одеси) про порушення провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Істріан» (далі - ТОВ «Істріан») на загальних підставах, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон про банкрутство).

28 жовтня 2014 року господарським судом Одеської області ухвалено порушити провадження у справі про банкрутство ТОВ «Істріан»; визнані грошові вимоги ДПІ у Малиновському районі м. Одеси у сумі 596 514,32 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Пейчева В.С. (свідоцтво № 878 від 09.04.2013 р.).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.12.2014 р. затверджений реєстр вимог кредиторів, зокрема, вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі - ТОВ «Інфоксводоканал») у сумі 616 670,03 грн. (четверта черга), 1218 грн. (перша черга).

Постановою господарського суду Одеської області від 03.02.2015 р. ТОВ «Істріан» визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Пейчева В.С.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.07.2015 р. (суддя Лепеха Г.А.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута; юридичну особу - ТОВ «Істріан» припинено; припинені повноваження ліквідатора та провадження у справі про банкрутство.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, ТОВ «Інфоксводоканал» в апеляційній скарзі просить її скасувати, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, оскільки в порушення ст. 46 Закону про банкрутство звіт ліквідатора не схвалений комітетом кредиторів, тому що скаржник не був належним чином повідомлений про час і місце засідання комітету кредиторів. Також скаржник зазначає про те, що ані судом ані ліквідатором не були досліджені ознаки навмисного банкрутства ТОВ «Істріан».

Ліквідатор боржника-арбітражний керуючий Пейчев В.С. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Інфоксводоканал", з мотивів викладених у запереченнях.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін та арбітражного керуючого, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За визначенням статті 1 Закону про банкрутство, боржник - суб'єкт підприємницької діяльності (юридична особа або фізична особа - підприємець), неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов'язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитор. Справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом. Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Згідно із правовою позицією Вищого господарського суду України, висвітленої в Інформаційному листі від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013, порушення справи про банкрутство за заявою боржника здійснюється за наявності однієї з таких умов: неплатоспроможності; загрози неплатоспроможності; неможливості боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі під час ліквідації боржника не у зв'язку з процедурою банкрутства. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 15 Закону про банкрутство, неплатоспроможністю визнається неспроможність боржника задовольнити безспірні вимоги кредитора (кредиторів) у розмірі не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження. Виходячи з системного аналізу ч. 3 ст. 10, ч. 5 ст. 11, ч. 1 ст. 15 названого Закону, загрозою неплатоспроможності є виникнення конкуренції грошових вимог кредиторів у виконавчому провадженні, внаслідок якої задоволення вимог одного або кількох кредиторів у розмірі не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами. При цьому, дотримання заявником відповідного тримісячного строку не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону про банкрутство у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Статтею 41 Закону про банкрутство визначені повноваження ліквідатора.

Зокрема, ними є: прийняття до свого відання майна боржника, забезпечення його збереження; проведення інвентаризації та оцінку майна банкрута; аналіз фінансового становище банкрута; формування ліквідаційної маси; пред'явлення до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; здійснення інших повноважень, передбачених Законом (ч. 2 ст. 41 Закону про банкрутство).

Згідно до ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатор зобов'язаний використовувати тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю ліквідатором. Залишки коштів на цих рахунках перераховуються на основний рахунок боржника (ч. 7 ст. 41 Закону про банкрутство).

Відтак, обов'язком ліквідатора є належне виконанням ним усіх повноважень в ході ліквідаційної процедури, зокрема, встановлення майна та майнових прав (обтяжень) боржника.

Водночас, в ліквідаційній процедурі ліквідатор не повинен обмежуватись лише направленням запитів, а вживати й інших заходів щодо пошуку майна, що знаходиться у третіх осіб. Тобто, завданням ліквідатора є дійсний та належний пошук майна банкрута, а не лише констатація факту відсутності майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 42 названого Закону усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує (ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство).

Згідно до ч. 1 ст. 46 Закону про банкрутство після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів; довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню; для акціонерних товариств - копія розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; для емітентів цінних паперів - копія звіту про наслідки погашення цінних паперів, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Звіт ліквідатора має бути схвалений комітетом кредиторів, власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) боржника (для державних підприємств або підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків).

Про час і місце судового засідання, у якому має розглядатися звіт і ліквідаційний баланс, господарський суд повідомляє ліквідатора та членів комітету кредиторів.

Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Частиною 2 статті 46 Закону про банкрутство встановлено, що якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Пунктом 6 частини 1 статті 83 Закону про банкрутство передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо затверджений звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Законом.

Отже, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав підчас розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визначених ліквідатором вимог кредиторів з наслідками його ліквідації), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При цьому, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2015 року ліквідатором банкрута було надано звіт про проведення ліквідаційної процедури та ліквідаційний баланс ТОВ «Істріан» на затвердження господарським судом.

До вказаного звіту ліквідатором було додано: дані інвентаризації з підтверджуючими довідками та відомостями уповноважених органів, а саме: Управління ДАІ УМВС України в Одеській області від 19.12.2014 р. за № 6841; філії «Український центр іноватикик та патентно-інформаційних послуг» від 23.12.2014 р. за № 06-921; Державної служби інтелектуальної власності від 30.12.2014 р. за № 1-8/9624; Українського державного центру радіочастот від 23.12.2014 р. за № 5-5/12811; Державіаслужби України від 22.01.2015 р. за № 20.1.19-753; Головного управління Держземагенства в Одеській області; Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 30.01.2015 р. за № 107-05/1/1-15; Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 24.12.2014 р. за № 05-14/11/5357; Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 09.06.2015 р. за № 952/5/15-70-24-01; Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 03.06.2015 р. за № 10-14-02929; Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12.06.2015 р. за № 09/04/12057/нк, а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 09.07.2015 р. та інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 09.07.2015 р. про відсутність зареєстрованого за банкрутом майна та майнових прав.

Водночас, за відповіддю Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 19.12.2014 р. за № 3394/01 встановлено перебування на обліку за ТОВ «Істріан» 4 мостових кранів. Натомість, за даними бухгалтерського обліку ці крани реалізовані на підставі договору купівлі-продажу № 11/07/15 від 15.07.2011 р. ТОВ «Ін-Пайс» та помилково не були знятті з обліку.

11 червня 2015 року був складений акт № 77 приймання - передання документів на державне зберігання.

Окрім цього, ліквідатором проведений аналіз фінансово-господарського стану товариства, встановлені усі рахунки юридичної особи, відкриті в банківських установах, на підставі інформації Державної фіскальної служби, проведено звільнення працівників та наданий реєстр вимог кредиторів.

Виносячи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що ліквідатором надано суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, схвалений комітетом кредиторів, з підтверджуючими документами, які свідчать про відсутність у банкрута майна, грошових коштів, транспортних засобів та інших активів, у зв'язку з чим неможливе погашення грошових вимог кредитора в порядку ст. 45 Закону про банкрутство.

Посилання ТОВ «Інфоксводоканал» на порушення ст. 46 Закону про банкрутство судова колегія вважає помилковими з наступного.

Згідно із протоколом № 2 засідання комітету кредиторів від 22 червня 2015 року комітетом кредиторів було вирішено погодити звіт ліквідатора та видатки на провадження ліквідаційної процедури. Відтак, приписи статті 46 Закону про банкрутство були дотримані.

Необґрунтованими вважає судова колегія й твердження скаржника про наявність ознак навмисного банкрутства ТОВ «Істріан», оскільки доказів цього надано не було. При цьому, передача комплексу нежитлових будівель, які раніш належали ТОВ «Істріан», в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Інвест-Груп», - відбулася у 2011 році, тобто за 4 роки до порушення справи про банкрутство ТОВ «Істріан», тоді як ТОВ «Інфоксводоканал» не було доведено, що внаслідок саме цих дій виникли обставини стійкої фінансової неплатоспроможності банкрута.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами.

Водночас, судова колегія вважає, що судом першої інстанції передчасно затверджено звіт ліквідатора та припинено ліквідаційну процедуру ТОВ «Істріан».

У відповідності до ч. 7 ст. 41 Закону про банкрутство під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатор зобов'язаний використовувати тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю ліквідатором.

З матеріалів справи вбачається, що ліквідатором на підставі інформації, наданої Державною фіскальною службою України 09 червня 2015 року, було виявлено відкриті рахунки банкрута в багатьох різних банківських установах.

Натомість, матеріали справи містять листи-повідомлення ліквідатора про закриття банківських рахунків банкрута на адресу лише ПАТ «Промінвестбанк», ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Прокредитбанк», тоді як залишені поза увагою інші банки.

До того ж, матеріали справи не містять інформації щодо наявності чи відсутності грошових коштів на банківських рахунках ТОВ «Істріан» у зазначених банківських установах. Ні ліквідатором ні судом першої інстанції не досліджувалися обставини знаходження коштів на рахунках. При цьому, оскаржуваною ухвалою ймовірні залишки коштів вирішено направити в дохід Державного бюджету України замість задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, відсутні достатні підстави вважати, що ліквідатором у повному обсязі виявлені усі активи банкрута, які можливо було б направити на погашення вимог кредиторів, що вказує на неповноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та є, у відповідності до ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставою для скасування судового рішення.

Згідно із ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією, зокрема, ухвал про припинення провадження у справі справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Одеської області не відповідає обставинам справи та підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» задовольнити, а ухвалу господарського суду Одеської області від 07.07.2015 року по справі № 916/3330/14 - скасувати.

Відмінити державну реєстрацію припинення юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Істріан» (ідентифікаційний код 25047066) проведену відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 07.07.2015 р. у справі № 916/3330/14.

Копію постанови направити Головному управлінню юстиції в Одеській області.

Справу повернути господарському суду Одеської області для подальшого розгляду.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя О.Л. Воронюк

Суддя М.А. Мирошниченко