КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа№ 910/10753/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Остапенка О.М.

Сітайло Л.Г.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Власюк В.В., довіреність № 42 від 26.06.2015,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення господарського суду міста Києва від 17.06.2015 у справі № 910/10753/15 (суддя Сташків Р.Б.) за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення 11591,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування в сумі 11591,34 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.06.2015 у справі № 910/10753/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку про те, що виходячи з встановленої Звітом вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (14025,51 грн.), та за мінусом франшизи (510 грн.), відповідачем обґрунтовано сплачено відповідачу суму страхового відшкодування у розмірі 13515,51 грн.

Тому, заявлена позивачем до стягнення сума (11 591, 34 грн.), як різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту та сплаченою відповідачем сумою (за вирахуванням фізичного зносу) та франшизою, визнана місцевим господарським судом необґрунтованою.

Суд у оскаржуваному рішенні також зазначив про те, що позивачем необґрунтовано не враховано коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля, що впливає на зменшення розміру відшкодування.

З огляду на викладене, позивачу було відмовлено у задоволенні його вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 17.06.2015 у справі № 910/10753/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Так, апелянт посилається на те, що визначення розміру страхового відшкодування потрібно проводити на підставі рахунку СТО, а не Звіту. Саме на підставі рахунку СТО та відповідно до умов договору, позивачем і була здійснена виплата своєму страхувальнику.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.08.2015 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис у повідомленні про перерву, яка була оголошена в судовому засіданні до 17.08.2015.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від позивача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховується при цьому судом і те, що представник позивача був присутній в минулому судовому засіданні та надав пояснення по суті скарги, якими просив її задовольнити, а рішення скасувати.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню з прийняттям нового - про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування", як страховиком та Пасько І.М., як страхувальником, 18.04.2012 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 2300388/05/11, за яким застраховано транспортний засіб "BMW X5", реєстраційний номер АА3733КА.

У місті Києві, по вул. Саксаганського 10.04.2013 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "BMW X5", реєстраційний номер АА3733КА, під керуванням Пасько І.М. та автомобіля "Chery AMULET", реєстраційний номер АА7810ОМ, під керуванням Гордієнка І.А.

У результаті зазначеної ДТП, автомобіль "BMW X5", реєстраційний номер АА3733КА, отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою ДАІ № 9184376 (а.с. 38).

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 21.05.2013 у справі №757/8825/13-п водія автомобіля "Chery AMULET", реєстраційний номер АА7810ОМ Гордієнка І.А. визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про Адміністративні правопорушення.

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ "АВТ Баварія" № 710840 від 19.04.2013, вартість відновлювального ремонту застрахованого у позивача автомобіля становить 26 106,85 грн. з ПДВ.

При цьому, у рахунку вказано, що він є попереднім.

Страхувальник пошкодженого в ДТП транспортного засобу "BMW X5", реєстраційний номер АА3733КА, 11.04.2013 р. звернувся до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" з заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП, відповідно до умов договору страхування визнана позивачем страховим випадком, про що 24.04.2013 складено страховий акт (а.с.36).

Згідно розрахунків, здійснених на підставі положень договору добровільного страхування, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 26 106,85 грн.

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем здійснено перерахування страхового відшкодування на суму 26 106,85 грн. ТОВ "АВТ Баварія", що підтверджується платіжним дорученням № 27753 від 26.04.2013 р.

Разом з тим, згідно акту виконаних робіт ТОВ "АВТ Баварія" (а.с.44-45) вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля склала 24 036, 59 грн., тобто меншу суму ніж було визначено рахунком-фактурою та яку було оплачено позивачем.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Chery AMULET", реєстраційний номер АА7810ОМ, водія якого визнаного винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ№166584 (а.с. 52).

Застрахованим транспортним засобом за зазначеним полісом є автомобіль "Chery AMULET", ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну якому становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза - 1 000 грн.

Позивач, зазначає, що після сплати ним своєму страхувальнику (Пасько І.М.) страхового відшкодування згідно умов договору страхування наземного транспорту № 2300388/05/11 від 18.04.2012 до нього перейшло право вимоги до відповідача. Тому, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" страхового відшкодування в розмірі 11 591, 34 грн.

Зазначена сума, заявлена позивачем до стягнення, є різницею між відшкодованою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування (26 106,85 грн.), сплаченою відповідачем на користь позивача частиною цією суми (13 515, 51 грн.) та франшизою (1000 грн.).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування -це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією, до яких, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Зазначені норми передбачають наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи положення наведених норм а також те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Chery AMULET", реєстраційний номер АА7810ОМ, водія якого визнаного винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ№166584, до позивача у даній справі перейшло право регресної вимоги.

Позивачем, сума заявленого до стягнення страхового відшкодування (11 591, 34 грн.), розрахована виходячи з рахунку-фактури ТОВ "АВТ Баварія" № 710840 від 19.04.2013.

Разом з тим, суд першої інстанції при визначенні розміру страхового відшкодування керувався Звітом № 0784 від 25.04.2013.

Враховуючи даний Звіт, суд дійшов висновку про те, що виходячи з встановленої Звітом вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (14025,51 грн.), та за мінусом франшизи (510 грн.), відповідачем обґрунтовано сплачено відповідачу суму страхового відшкодування у розмірі 13515,51 грн.

Сума заявлена позивачем до стягнення (11 591, 34 грн.) визнана місцевим господарським судом необґрунтованою.

При цьому, в оскаржуваному рішенні суд зазначив про те, що позивачем необґрунтовано не враховано коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля, що впливає на зменшення розміру відшкодування.

З огляду на викладене, позивачу було відмовлено у задоволенні його вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі висновки місцевого господарського суду помилковими, з огляду на наступне.

Статтями 1 та 5 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України "Про страхування").

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 34.1. вказаного Закону страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - відповідача.

Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та Пасько І.М. на підставі укладеного між ними договору добровільного страхування наземного транспорту № 2300388/05/11 належать до добровільного страхування.

Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та Пасько І.М. договору добровільного страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, Закон України "Про страхування" не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

Таким чином, позивач при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, повинен керуватися нормами Закону України "Про страхування" та умовами укладеного між ним та Пасько І.М. договору добровільного страхування наземного транспорту № 2300388/05/11.

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України у постановах від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13, від 21.01.2014 у справі № 910/11450/13, від 17.02.2015 у справі № 910/15581/14.

Крім того, Верховним Судом України здійснювався перегляд постанови Вищого господарського суду України від 10 грудня 2014 року у справі № 910/7163/14 у зв'язку з неоднаковістю застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права при вирішенні питання щодо обов'язкового здійснення розрахунку страхового відшкодування відповідно до визначеної звітом з оцінки транспортного засобу вартості його відновлювального ремонту з урахуванням зменшення суми за рахунок коефіцієнту фізичного зносу цього транспортного засобу.

За результатом такого перегляду Верховним Судом України 15.04.2015 винесено постанову, в якій зазначено, зокрема, наступне.

Господарські суди обґрунтовано визнали, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Отже, висновок суду касаційної інстанції, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору, ПАТ "АСК "Омега" набуло права зворотної вимоги до ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" у сумі страхового відшкодування в розмірі 20 560,19 грн - у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи, є обґрунтованим і законним (сума без вирахування вартості фізичного зносу).

Таким чином, Верховний Суд України визнав неправильною позицію відповідача у вказаній справі про необхідність урахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене рішення Верховного Суду України підлягає обов'язковому врахуванню при вирішенні даного спору.

Тому, висновок місцевого господарського суду про необхідність врахування показників експлуатаційного зносу застрахованого транспортного засобу, який ґрунтувався на застосуванні судом положень ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є помилковим.

Положеннями п. 20.10 зазначеного договору добровільного страхування передбачено визначення страхового відшкодування без урахування експлуатаційного зносу.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЗУ "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 статті 14 та статтею 204 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Сторонами доказів визнання недійсним вказаного Договору страхування повністю, або окремих його пунктів, зокрема, в частині виплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу, до суду не надано.

Крім цього, відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Із наявних у справі доказів вбачається, що до автомобіля "BMW X5", реєстраційний номер АА3733КА (легковий автомобіль, вироблений у 2010 році, не в країні СНД), який потрапив у ДТП, що сталася 10.04.2013 року, не застосовується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, оскільки строк його експлуатації на момент цієї ДТП не перевищував 7 років і тому КТЗ дорівнює 0.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо визначення розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача, на підставі Звіту та з урахуванням показників експлуатаційного зносу застрахованого транспортного засобу.

Разом з тим, слід зазначити, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума була визначена з помилкою.

Як вже зазначалось, попередня вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, визнана позивачем як сума страхового відшкодування відповідно до страхового акта від 24.04.2013 року, становить 26 106,85 грн. та ґрунтується на підставі рахунку-фактури № 710840 від 19.04.2013, складеного організацією, яка здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля.

При цьому, у рахунку вказано, що даний рахунок-фактура є попереднім.

Зазначена сума позивачем була перерахована ТОВ "АВТ Баварія", що підтверджується платіжним дорученням № 27753 від 26.04.2013 р.

Проте, згідно акту виконаних робіт ТОВ "АВТ Баварія" (а.с.44-45) фактична вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля склала 24 036, 59 грн.

Отже, фактична вартість відновлювального ремонту є меншою ніж визначена рахунком - фактурою та яку було оплачено позивачем на 2 070, 26 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Фактичними витратами, в межах яких страхувальник мав право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, є сума фактичної вартості ремонту, яка визначена в акті виконаних робіт ТОВ "АВТ Баварія" (24 036, 59 грн.). Саме в межах цієї суми до позивача і перейшло право вимоги.

З огляду на викладене, позивач необґрунтовано вимагає стягнення з відповідача цих 2 070, 26 грн. зайво сплачених ним СТО. Відповідно сума заявлена позивачем до стягнення повинна бути зменшена на 2 070, 26 грн.

Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 9 521, 08 грн.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення господарського суду міста Києва від 17.06.2015 у справі № 910/10753/15 за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення 11591,34 грн. задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.06.2015 у справі № 910/10753/15 про відмову у задоволенні позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі № 910/10753/15, яким позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення 11591,34 грн. задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (м. Київ, вул. Борщагівська, б. 145, код за ) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (м. Київ, вул. Іллінська, б. 8, код за ) суму страхового відшкодування у розмірі 9 521 грн. 08 коп. та судовий збір в сумі 1 500 грн. 70 коп.

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (м. Київ, вул. Борщагівська, б. 145, код за ) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (м. Київ, вул. Іллінська, б. 8, код за ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 750 грн. 35 коп.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи № 910/10753/15 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді О.М. Остапенко

Л.Г. Сітайло