РІШЕННЯ

18.08.2015Справа №910/15642/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Жулинській О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/15642/15

за позовом державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 комунара», м. Миколаїв,

до Міністерства оборони України, м. Київ,

про внесення змін до договору,

за участю представників:

позивача - Мерлянова С.М. (довіреність від 02.04.2013 № 36/21-Д);

відповідача - Гребеннюкова Ю.С. (довіреність від 18.05.2015 № 220/319/д); Червонний С.М. (довіреність від 07.07.2015 № 220/490/д).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Суднобудівний завод ім. 61 комунара» (далі - Завод) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про: внесення змін до договору від 01.09.2014 № 247/1/14/6-61/1155 (далі - Договір) відповідно до запропонованої позивачем додаткової угоди № 2; зобов'язання Міністерства оборони України (далі - Міністерство) оформити запропоновану позивачем додаткову угоду № 2 у встановленому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 07.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2015 було відстрочено державному підприємству «Суднобудівний завод ім. 61 комунара» сплату судового збору на один місяць до 22.07.2015.

02.07.2015 позивач подав суду письмове підтвердження про відсутність спору між тими ж сторонами, з тих же підстав та повідомив, що оригінали додані до позовної заяви будуть надані суду у засіданні для огляду.

07.07.2015 позивач подав суду клопотання про відкладення судового розгляду, посилаючись на неможливість забезпечити явку повноважного представника.

07.07.2015 Директор Департаменту озброєння та військової техніки Міністерства оброни України, Начальник 1301 ГВП МОУ та відповідач подали суду письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 розгляд справи було відкладено на 28.07.2015, у зв'язку з неявкою представників позивача та задоволенням клопотання останнього про відкладення.

21.07.2015 позивач подав клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.

28.08.2015 відповідач подав суду клопотання про відкладення судового розгляду, у зв'язку з можливістю мирного врегулювання питання утримання крейсера.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.08.2015 заявив клопотання про відкладення судового розгляду та про продовження строку розгляду спору.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню та визнав за необхідне оголосити перерву у судовому засіданні.

Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголошено перерву до 18.08.2015, відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У судовому засіданні 18.08.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача надали пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечили.

У судовому засіданні 18.08.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11.08.1990 був спущений на воду на річці «Інгул» в акваторії Заводу добудований за державні кошти на 75% військовий крейсер (стара назва «Адмірал Любов»; нова назва «Україна») проекту 1164, заводський номер № 2011 (далі - Крейсер).

Позивач зазначає про те, що необхідне фінансування для завершення будівництва Крейсера припинилося, а тому Заводом, з залученням підрядників для виконання спеціальних робіт, надавалися безперервні послуги та виконувалися роботи з утримання Крейсера (технічно готового на 95%), фінансування яких здійснювалося з державного бюджету України на підставі укладених з Міністерством договорів.

Зокрема, 01.09.2014 Міністерством (замовник) і Заводом (виконавець) було укладено Договір, за умовами якого:

- виконавець зобов'язується у 2014 році надати послуги та виконати роботи з утримання недобудованого ракетного крейсера проекту 1164, заводський номер 2011 замовнику з дотриманням вимог законодавства згідно специфікації послуг та робіт з утримання корабля за Річним планом закупівель Міністерства на 2014 рік згідно з додатком 1 (далі - специфікація), а замовник - прийняти через 1301 Головне військове представництво Міністерства (далі - представництво замовника) та оплатити надані послуги і виконані роботи (пункт 1.1 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за Договором (пункт 10.1 Договору).

Додатковою угодою від 24.12.2014 № 1 сторони внесли у Договір зміни, зокрема, про таке:

- пункт 1.1 Договору доповнено абзацом такого змісту: на підставі пункту 6 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» виконавець зобов'язується з 01 січня по 17 лютого 2015 року надати послуги та виконати роботи з утримання корабля; обсяг наданих послуг та виконання робіт у 2015 році не може перевищувати 20 відсотків вартості, визначеної у пункті 2.1 Договору; зобов'язання замовника з прийняття і оплати послуг та робіт у 2015 році виникають після укладення додаткової угоди;

- перший абзац пункту 10.1 викладено в такій редакції: «Цей Договір набирає чинність з дня його підписання і діє до 17 березня 2015 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за даним Договором».

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладений позивачем і відповідачем договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Завод вказує на те, що надав послуги та виконав роботи з утримання Крейсера з 01 січня по 17 лютого 2015 року та надіслав замовнику відповідні акти для оплати із супровідними листами від 20.02.2015 №36/219 та від 01.04.2015 № 36/371.

Також, на адреси головного представництва замовника та Міністерства надсилалася претензія від 30.03.2015 № 36/357 про підписання актів надання послуг і виконання робіт у січні 2015 року.

На вказані листи позивач отримав від відповідача відповіді (від 04.03.2015 № 259/582; від 14.04.2015 № 259/1072), в яких вказувалося про те, що абзацом 4 підпункту 1.1 додаткової угоди № 1 до Договору визначено, що зобов'язання замовника з прийняття і оплати послуг та робіт у 2015 році виникають після укладання відповідної додаткової угоди.

З огляду на викладене, Завод звернувся до Міністерства з пропозицією від 14.05.2015 № 36/540 про внесення змін до Договору шляхом підписання доданої до неї у 2-х примірниках додаткової угоди № 2 до Договору.

Вказана пропозиція була отримана відповідачем 19.05.2015, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, належним чином засвідчена копія якого долучена до матеріалів справи.

Відповідач відповіді на вказану пропозицію не надав; додаткову угоду № 2 до Договору не підписав; обґрунтованої відмови не надіслав.

Необхідність укладення додаткової угоди № 2 до Договору Завод обґрунтовує тим, що: утримання Крейсера є безперервним технологічним процесом; з 01 січня 2015 року позивач самостійно утримує Крейсер; фактичні ж витрати Заводу з утримання крейсера з 01 лютого 2015 року до 01 квітня 2015 року складають 1 997 996,49 грн., зокрема: за січень - 686 190,07 грн.; за лютий - 630 444,52 грн.; за березень - 681 361,49 грн.

Позивач просить суд внести зміни до Договору відповідно до запропонованої позивачем додаткової угоди № 2 до Договору, виклавши пункти 2.1 та 10.1 Договору в такій редакції позивача:

« 1.1. Пункт 2.1 Договору викласти у наступній редакції:

«Загальна сума договору складає 6496691,72 грн. (шість мільйонів чотириста дев'яносто шість тисяч шістсот дев'яносто одна гривня сімдесят дві копійки), у тому числі ПДВ 1082781, 95 грн., яка складається з:

Вартості наданих послуг та виконання робіт з 01.04.2014 р. по 31.12.2014 р. - 5413910, 64 грн. (п'ять мільйонів чотириста тринадцять тисяч дев'яносто десять гривень шістдесят чотири копійки), у тому числі ПДВ 902318,44 грн., що визначена на підставі Актів № № 1-10.

Граничної ціни послуг та робіт в період з 01 січня по 17 лютого 2015 року - 1082781,08 грн. (один мільйон вісімдесят дві тисячі вісімдесят одна гривня 08 коп.), у тому числі ПДВ 180463, 51 грн.

Обсяг фінансування та зобов'язання сторін за період з 01.01 по 17.02 у 2015 році за загальним фондом складає 1082781,08 грн. (один мільйон сімдесят дві тисячі вісімдесят одна гривня 08 коп.).

1.2 Пункт 10.1 Договору викласти у наступній редакції:

«Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє по 31.12.2015 року включно, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань».».

Також, Завод просив суд зобов'язати Міністерство оформити запропоновану позивачем додаткову угоду № 2 до Договору у встановленому порядку.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої - другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із частинами першою - четвертою статті 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Судом встановлено, що позивач надіслав відповідачу проект додаткової угоди № 2, який отримано останнім 19.05.2015.

У свою чергу, Міністерство у встановлений ГК України строк (двадцять днів після одержання пропозиції) не повідомив Завод про результати розгляду вказаної пропозиції; доказів протилежного суду Міністерством не подано.

Разом з тим, відповідач під час судового розгляду заперечував проти укладення додаткової угоди № 2, посилаючись на таке:

- відповідно до вимог пункту 1 додаткової угоди від 24.12.2014 № 1 до Договору зобов'язання замовника із приймання та оплати послуг та робіт у 2015 році виникають після укладення відповідної додаткової угоди;

- листом Директора департаменту розробок і закупівлі озброєння та військової техніки Міністерства від 08.01.2015 Генерального директора Заводу та Начальника 1301 ГВП МОУ, проінформовано, що за пропозиціями Генерального штабу Збройних Сил України в проекті розподілу видатків Міністерства на 2015 рік фінансування заходу з утримання недобудованого ракетного крейсера проекту 1164, заводський №2011, не передбачено;

- додатковою угодою від 24.12.2014 № 1 до Договору сторони встановили строк дії Договору до 17 лютого 2015 року;

- таким чином, 18.02.2015 строк надання послуг з утримання крейсера припинився і сторонами не продовжувався, а у Міністерства відсутні будь-які зобов'язання щодо сплати робіт з утримання корабля;

- підписання додаткової угоди № 2 до Договору неможливо з таких причин: виходячи із положень статей 48, 49 Бюджетного кодексу України, Міністерство не має підстав для підписання додаткової угоди № 2 до Договору та взяття зобов'язань з прийняття і оплати послуг і робіт у 2015 році; у відповідності до пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України захід з утримання ракетного крейсера проекту 1164, заводський №2011 не включено до основних показників державного оборонного замовлення на 2015 рік та річного плану закупівель Міністерства на 2015 рік і, як наслідок, бюджетні зобов'язання на 2015 рік за Договором не взято;

- заборгованість Міністерства за Договором відсутня, що підтверджено актом від 16.02.2015 № 3 звіряння розрахунків за виконані роботи та надані послуги за Договором, підписаним Генеральним директором Заводу;

- таким чином, Договір є припиненим з 17 березня 2015 року, продовження його дії до 31.12.2015 року через відсутність кошторисних призначень для утримання крейсера на 2015 рік суперечить чинному законодавству.

Отже, Міністерство по суті підставою для не укладення додаткової угоди № 2 до Договору визначає те, що відповідач самостійно не заклав необхідні грошові кошти на утримання Крейсера.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що будівництво Крейсера було розпочато за часів Союзу радянських соціалістичних республік (далі - СРСР) за замовленням відповідного міністерства оборони.

Після розпаду СРСР Крейсер 01 жовтня 1993 року було передано Україні.

17 лютого 1998 року президент України прийняв рішення про добудову Крейсера.

Станом на день судового розгляду Крейсер добудовано на 95%.

Твердження відповідача про відсутність зобов'язань щодо оплати послуг з утримання Крейсера є необґрунтованими, оскільки замовником будівництва, а в подальшому добудови Крейсера є держава Україна в особі, зокрема, Міністерства.

Припинення дії Договору не звільняє відповідача від виконання обов'язку з оплати фактично наданих послуг Заводом.

Разом тим, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 зі справи № 6-110цс12, яка в силу статті 11128 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України, серед способів захисту, передбачених статтею 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, у тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів чи додаткових угод.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту як зобов'язання укласти додаткову угоду та внести зміни до Договору не передбачено чинним законодавством України.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно із статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували наявність підстав для внесення змін до Договору.

З огляду на наведене у позові слід відмовити повністю.

Що ж до судового збору, то слід зазначити таке.

Позивач звертався з клопотаннями про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на важке фінансове становище.

Разом з тим, судом було відстрочено сплату судового збору ухвалою від 22.06.2015.

На день судового розгляду Завод судовий збір за подання позовної заяви не сплатив та просив суд звільнити його від сплати судового збору.

Відповідно до частини другої статті 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки, відповідач не виконав вимоги статті 188 ГК України та у двадцятиденний строк не повідомив позивача про результати розгляду пропозиції щодо укладення додаткової угоди № 2 до Договору, то наявні підстави для покладення судового збору на Міністерство як на особу, з вини якої виник даний господарський спір.

Таким чином, за приписами статті 49 ГПК України судовий збір за вимогу немайнового характеру у сумі 1 218 грн. стягується з Міністерства в доход державного бюджету України.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код: 00034022) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, в доход державного бюджету України 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 25.08.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук