ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2015 р.Справа № 916/1129/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Ліпчанської Н.В.

Суддів: Лисенко В.А., Мацюри П.Ф.

При секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Перейма Д.О. за довіреністю №62 від 25.12.2014р.,

від відповідача - Карпюк Т.С. за довіреністю № б/н від 21.04.2015р.,

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛДІ"

на рішення господарського суду Одеської області від 18.05.2015р.

по справі №916/1129/15-г

за позовом: Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт",

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛДІ",

про стягнення 132938,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" (Далі - Порт) звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛДІ" (Далі - Товариство) про стягнення заборгованості в сумі 132938,06 грн. за договором №715-О від 02.12.2003р. про спільне використання технологічних електромереж основного споживача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Порт вказує на невиконання Товариством умов договору в частині здійснення оплати за використання електромереж Порту за період з червня по липень 2012 року згідно виставлених рахунків на загальну суму 97148,66 грн.

Відповідач не визнає позовні вимоги, зазначаючи у відзиві, що договір №97-О про спільну діяльність від 07.04.2012р. був розірваний. Після розірвання договору відносини між сторонами повинні регулюватись ч.2 ст.1141 ЦК України, відповідно до якої, у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2015р. (суддя Зайцев Ю.О.) позов Порту був задоволений частково, стягнуто з Товариства на користь Порту суму основного боргу у розмірі 97148,66 грн., інфляційні витрати в сумі 28163,90 грн., 3% річних в сумі 7522,33 грн. та судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відповідачем не було виконано прийняті на себе зобов'язання за умовами договору №715-О від 02.12.2003р. про спільне використання технологічних електромереж основного споживача, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати погашення виниклої заборгованості за вказаним договором.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду до апеляційної інстанції надійшла скарга від відповідача.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що суд не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи.

17 червня 2015 року до Одеського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, та повідомлення про перерву у судовому засіданні, про що сторони були повідомлені під розпис, які наявні в матеріалах справи.

20 серпня 2015 року відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 02.12.2003р. між сторонами був укладений договір про спільне використання технологічних електромереж основного споживача №715-О (надалі - Договір №715-О), відповідно до п.1.1. якого Порт надає послуги з передачі електроенергії через свою розподільчу мережу Товариству у відповідності із встановленими йому планами електроспоживання, в рамках дозволеної потужності (а.с. 9-11).

Згідно п.3.1 Договору №715-О, порт зобов'язаний передавати електроенергію Товариству у відповідності із встановленими йому планами споживання, у межах дозволеної потужності, яка дорівнює 100 кВт.

Відповідно до п.4.1 Договору №715-О, Товариство зобов'язано здійснювати оплату за використання електромереж Порту, як основного споживача, за розрахунковий період.

За приписами п.5.1 Договору №715-О, оплата за послуги Порту, здійснюється на підставі виставленого рахунку, протягом п'яти банківських днів, з моменту виставлення рахунку.

За умовами п. 5.2 Договору №715-О, обмеження Товариства в подачі електроенергії не звільняє його від оплати пені за кожен день прострочення строків оплати в розмірі 0,5% від суми заборгованості включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно із п. 7.1 Договору №715-О, він укладається строком на один рік з 02.12.2003р., вступає в силу з моменту підписання договору обома сторонами і вважається пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку його дії, не подасться заява ні однією із сторін про відмову від пролонгації.

Апелянт обґрунтовує свої вимоги на договірних відношеннях за договором про спільну діяльність №97-0 від 07.04.2002р. між Портом та Товариством.

Також Товариство в апеляційній скарзі наполягає на тому, що заборгованість у розмірі 97148,66 грн., з позовом про стягнення якої звернувся Порт до Товариства, є спільною заборгованістю з огляду на договір про спільну діяльність №97-0 від 07.04.2002р. Так, апелянт вважає, що Порт може вимагати від Товариства частку заборгованості пропорційну частці від загального внеску кожної зі сторін, а саме 44,9% від загальної суми заборгованості, що складає 43619 грн.

Проте, судова колегія зазначає, що предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за договором №517-О про спільне використання технологічних електромереж основного споживача від 02.12.2003р., який є окремим договором та по своїй суті є договором про надання послуг, а саме послуг з передачі електроенергії через розподільчу мережу Порту до Товариства, у відповідності до встановлених планів електроспоживання, у межах дозволеної потужності.

Щодо твердження Товариства про ненадання судом першої інстанції оцінки п.7.1 договору №715-О від 02.12.2003р. про укладання сторонами цього договору строком лише на один рік, колегія суддів вважає, що таке твердження не відповідає дійсності з огляду на наступне.

Як вже зазначалось раніше, згідно з п.7.1 Договору, він укладається строком на один рік з 02.12.2003р., вступає в силу з моменту підписання договору обома сторонами і вважається пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку його дії не подасться заява ні однією зі сторін про відмову від пролонгації (а.с.10), про що також було зазначено в судовому рішенні першої інстанції.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодної заяви ні від Порту, ні від Товариства про відмову від пролонгації дії договору №715-О від 02.12.2003р.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 цієї статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Порт свої зобов'язання за договором виконав належним чином, та в період з червня 2012 року по липень 2012 року надав послуги з передачі електроенергії через свою розподільчу мережу Товариству, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями рахунків №Пр/15 227 від 29.06.2012р. на суму 48811,44 грн. та №Пр/17 225 від 31.07.2012р. на суму 48337,22 грн. (а.с. 13, 15).

Відповідач вищезазначені послуги прийняв, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Пр/15227 від 29.06.2012р. та №Пр/17225 від 31.07.2012р. (а.с.14, 16). Вказані акти підписані сторонами та скріплені печатками.

Таким чином, згідно умов Договору, Товариство повинно було оплатити повну вартість наданих послуг за вищевказаними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Пр/15227 від 29.06.2012р. та №Пр/17225 від 31.07.2012р. не пізніше 06.07.2012р. та 07.08.2012р. відповідно.

Відповідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом .

В апеляційній скарзі Товариство вказує, що вартість послуг з відшкодування витрат згідно положень Договору №715-О становить 512,4 грн. на місяць, а не 1134,09 грн.

Дослідивши матеріали справи, судовою колегією встановлено, що скаржник не прийняв до уваги, що згідно п.5.1 Договору №715-О вартість послуг по використанню електромереж Порту є динамічною та на 2003 рік складала 512,4 грн. на місяць та може змінюватися в залежності від зміни встановленої потужності Товариства та кошторису витрат на утримання технологічних електромереж Порту.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛДІ" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 18.05.2015р. по справі №916/1129/15-г - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя П.Ф. Мацюра

Суддя В.А. Лисенко