РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015Справа №910/11998/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Вектум»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»
простягнення 1 017 902,04 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Борисова Ю.В.
від відповідача:Полив'яна Ю.К.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Вектум» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (надалі - «Банк») про стягнення 1 017 902,04 грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що в порушення умов договору банківського поточного рахунку №TF.187153.001 від 24.10.2013 р. відповідачем не здійснено перерахування грошових коштів згідно платіжних доручень №№2-6 від 28.11.2014 р., у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 1 017 902,04 грн., які знаходяться на його рахунку, як безпідставно отриманих.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 10.06.2015 р.

02.06.2015 р. від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що станом на момент формування позивачем спірного платіжного доручення в установі Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, а відтак задоволення вимог позивача як кредитора здійснюється в порядку, передбаченому приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розгляд справи неодноразово відкладався з незалежних від суду обставин.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, вимоги ухвал суду виконала, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2013 р. між Банком та Товариством (клієнт) було укладено договір банківського поточного рахунку №TF.187153.001 (надалі - «Договір»), відповідно до умов якого банк відкрив клієнту мультивалютний поточний рахунок №4718.

Відповідно до п. 1.1 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків (невід'ємна частина договору), банк відкриває клієнту поточний рахунок (в національній та/або іноземній валюті) для приймання та зарахування на рахунок клієнта грошових коштів, виконання розпоряджень клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до цього Договору та законодавства України.

Згідно з п. 1.5 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку (рахунках) з дотриманням вимог чинного законодавства, за винятком примусового списання коштів та накладення арешту (тимчасового призупинення операцій) уповноваженими органами у випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п. 2.3 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, переказ коштів з рахунків клієнта банк виконує відповідно до черговості надходження розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня. Банк може виконувати перекази з урахуванням поточних надходжень коштів протягом операційного дня у разі технічної можливості.

Згідно з п. 2.4 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, банк виконує доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного дня; після операційного часу банк виконує: наступного операційного дня або в день їх надходження за умови технічної можливості згідно тарифів банку.

28.11.2014 р. Товариством були сформовані для виконання Банку платіжні доручення №№2-6 із призначенням платежу «перерахування коштів на інший поточний рахунок».

Листом №5794 від 19.03.2015 р. Банк повідомив позивача про те, що здійснення операцій з переказу коштів, що надійшли на поточний рахунок Товариства до 28.11.2014 р. в сумі 1 017 902,04 грн., неможливий у зв'язку у зв'язку з запровадженням з 28.11.2014 р. в Банку тимчасової адміністрації.

Спір у справі виник у зв'язку з неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача повернути безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 1 017 902,04 грн.

Договір є договором банківського рахунку, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 72 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 р. № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 р. № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Банку, згідно з яким з 28.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку». Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на три місяці з 28.11.2014 р. по 27.02.2015 р.

Згідно з частиною четвертою статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

З огляду на вищезазначене та з метою визначення офіційного статусу уповноваженої особи Фонду Міхна Сергія Семеновича, виконавча дирекція Фонду своїм рішенням від 27.03.2015 р. № 077/15 продовжила його повноваження на тимчасову адміністрацію ПАТ «ВБР» з 27.03.2015 р. до дня отримання Фондом рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВБР».

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Відповідно до статті 2 Закону кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

На підставі положень Цивільного кодексу України, Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і «Про банки і банківську діяльність» між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі №910/9232/14.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Відтак, оскільки на день формування Товариством платіжних доручень №№2-6 в установі відповідача було запроваджено тимчасову адміністрацію, тому виконання вказаної операції зі списання грошових коштів обмежувалось повноваженнями Банку, передбаченими п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Більш того, стосовно заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 1 017 902,04 грн. суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, при застосуванні даної норми підлягають встановленню такі факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Суд відзначає, що грошові кошти у розмірі 1 017 902,04 грн. знаходилися на рахунку позивача, відкритому Банком на виконання умов Договору, відтак вказані грошові кошти набуті за наявності правової підстави, а тому не можуть бути стягнуті відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуті.

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно (кошти).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 р. у справі №5006/18/13/2012 та від 02.10.2013 р. у справі №6-88цс13.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог Товариства про стягнення з Банку грошових коштів у розмірі 1 017 902,04 грн. на заявлених позивачем правових підставах необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Вектум» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.2015 р.

Суддя В.П. Босий