КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р. Справа№ 910/11432/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Сітайло Л.Г.

за участю представників:

від позивача - Коломієць В.С., довіреність № б/н від 26.02.2015;

від першого відповідача - відокремленого підрозділу "Дирекція з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві" - представник не прибув;

від другого відповідача - державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" - Гиря Н.Ф., довіреність № 1243-НЮ від 12.05.2015,

розглянувши апеляційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі № 910/11432/15 (суддя Ломака В.С.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Седна С" до відокремленого підрозділу "Дирекція з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві" та державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна С" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відокремленого підрозділу "Дирекція з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві" та державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" заборгованості в сумі 95 541, 69 грн., а також 3% річних в сумі 3 078, 27 грн. та інфляційних в сумі 33 726, 22 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі № 910/11432/15 позов задоволено частково: провадження в частині розгляду позовних вимог до відокремленого підрозділу "Дирекція з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві" припинено; відносно другого відповідача позов задоволено: вирішено стягнути з другого відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 95 541, 69 грн., а також 3% річних в сумі 3 023, 31 грн. та інфляційні в сумі 33 726, 22 грн.

Суд першої інстанції припиняючи провадження в частині розгляду позовних вимог до першого відповідача виходив з того, що останній не має статусу юридичної особи, що в свою чергу унеможливлює його участь у господарському процесі, як сторони по справі.

Стосовно задоволення вимог, то суд дійшов висновку про їх обґрунтованість з огляду на невиконання відповідачем свого грошового зобов'язання за договором.

Не погодившись з прийнятим рішенням, другий відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі № 910/11432/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, невірністю розрахунку відсотків річних.

Представник апелянта - другого відповідача у справі в судовому засіданні 25.08.2015 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Перший відповідач правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім в даному судовому засіданні від першого відповідача до суду не надійшло.

З огляду на викладене, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (генпідрядник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Седна С" (підрядник) 30.09.2013 укладено Договір № ПЗ/ДН-6-1333, відповідно до п. 1.1. якого генпідрядник доручив, а підрядник зобов'язався на свій ризик виконати власними силами і засобами відповідно до умов цього Договору будівельно-монтажні роботи по виносу та перевлаштуванню ліній зв'язку Укрзалізниці та перевлаштуванню перетинів через залізницю кабельних ліній зв'язку інших операторів на дільниці ст. ім. Г. Кірпи-ПК-194 (підготовчий період) по об'єкту: "Організація залізничного пасажирського сполучення м. Київ - міжнародний аеропорт "Бориспіль", де замовником виступає Державне підприємство "Дирекція з будівництва та управління національного проекту "Повітряний експрес" та інших інфраструктурних об'єктів Київського регіону", згідно з проектно-кошторисною документацією, узгодженим сторонами Графіком виконання робіт, а генпідрядник зобов'язується прийняти і оплатити виконані роботи в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що оплата вартості фактично виконаних робіт, при умові розрахунку замовника з генпідрядником, проводиться генпідрядником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підрядника у строк 16 банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2В) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), які підтверджують виконання підрядником усіх робіт згідно затвердженого замовником кошторису, або іншим чином згідно з письмовою домовленістю між сторонами.

Згідно з п. 2.6 договору остаточний розрахунок за виконані роботи за цим Договором здійснюється на підставі документів, наведених у п. 2.5. після надання підрядником генпідряднику документації на виконані роботи відповідно до вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (Постанова КМУ від 13.04.2011 № 461).

Виконання позивачем будівельно-монтажних робіт за договором на загальну суму 4 105 921, 46 грн., підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін Актами приймання виконаних будівельних робіт, а також Довідками про вартість виконаних будівельних робіт (а.с. 31-150).

Другим відповідачем зазначені роботи були оплачені частково на суму 3 988 030, 36 грн.

З урахуванням зазначених оплат на суму 3 988 030, 36 грн. заборгованість другого відповідача перед позивачем станом на 31.03.2014 складала 117 891, 10 грн.

Другим відповідачем зазначена сума заборгованості була визнана, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками Актом звірки взаємних розрахунків за договором № ПЗ/ДН-6-1333 від 30.09.2013 (а.с. 159).

Згодом, а саме 30.04.2014 р., між сторонами проведено залік взаємних вимог на суму 22 349, 41 грн., що підтверджується Протоколом № 1 (а.с. 158).

Так, сторони дійшли згоди про припинення зобов'язань шляхом заліку взаємних вимог на суму 22 349, 41 грн.

Згідно п. 6 зазначеного Протоколу зобов'язання другого відповідача за договором № ПЗ/ДН-6-1333 від 30.09.2013 припиняється частково на суму 22 349, 41 грн. та станом на 30.04.2014 його борг становить 95 541, 69 грн.

Другий відповідач, підписавши Акт звірки взаємних розрахунків за договором № ПЗ/ДН-6-1333 від 30.09.2013 (а.с. 161), також підтвердив наявність вказаної суми заборгованості.

У зв'язку з невиконанням другим відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати вказаних коштів в сумі 95 541, 69 грн. позивач звернувся з даним позовом до суду.

При цьому, позивачем пред'явлено позов до двох відповідачів - відокремленого підрозділу "Дирекція з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві" та державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця".

Проте, з Договору вбачається, що перший відповідач не є його стороною, а директор відокремленого підрозділу "Дирекція з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві" лише діяв від імені Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на підставі відповідної довіреності.

Крім цього, судом першої інстанції вірно встановлено, що перший відповідач не має статусу юридичної особи, у зв'язку з чим він незалежно від наявності цивільно-правових відносин з позивачем, не може виступати стороною у господарському процесі.

Згідно п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, зокрема, що позов подано позивачем до відповідача, який не має статусу юридичної особи.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що перший відповідач не має статусу юридичної особи, повинен був припинити провадження в частині розгляду вимог до нього на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, місцевим господарським судом припинено провадження в частині розгляду вимог до першого відповідача на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Припинення провадження на підставі даного пункту є необґрунтованим, оскільки господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У даному випадку предмет спору не припинив існування, тому відповідно припинення провадження по даному пункту є необґрунтованим.

Отже, з огляду на викладене, провадження в частині розгляду вимог до першого відповідача підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що допущене судом першої інстанції порушення не вплинуло на результат розгляду позовних вимог та відповідно на обґрунтованість прийнятого рішення (про що буде наведено нижче у даній постанові), підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 Цивільного кодексу України).

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що договір підряду є оплатним, і обов'язку підрядника виконати певну роботу відповідає обов'язок замовника цю роботу прийняти та оплатити.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.5 договору передбачено, що оплата вартості фактично виконаних робіт, при умові розрахунку замовника з генпідрядником, проводиться генпідрядником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підрядника у строк 16 банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2В) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), які підтверджують виконання підрядником усіх робіт згідно затвердженого замовником кошторису, або іншим чином згідно з письмовою домовленістю між сторонами.

Згідно з п. 2.6 договору остаточний розрахунок за виконані роботи за цим Договором здійснюється на підставі документів, наведених у п. 2.5. після надання підрядником генпідряднику документації на виконані роботи відповідно до вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (Постанова КМУ від 13.04.2011 № 461).

Слід зазначити, що п. 2.6 договору не встановлює строку виконання зобов'язання.

Так, не визначено строк ані у роках, ані у місяцях, тощо.

Не встановлено і терміну, що визначався б календарною датою до якої зобов'язання мало бути виконаним або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Надання підрядником генпідряднику документації на виконані роботи відповідно до вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів не може бути визнано подією, яка має неминуче настати, оскільки залежить від суб'єктивної поведінки позивача.

Крім цього, не визначено, яку саме документацію повинен надати позивач відповідачу відповідно до вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

З положень зазначеного Порядку також цього не вбачається.

Враховуючи наведене, а також те, що п. 2.5 договору передбачено оплату вартості фактично виконаних робіт у строк 16 банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2В) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при визначенні строку виконання відповідачем зобов'язання сторони повинні керуватись умовами саме цього пункту договору.

Акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, які підтверджують виконання позивачем робіт за договором на загальну суму 4 105 921, 46 грн., підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Разом з тим, в порушення п. 2.5 договору відповідач після виконання робіт по договору та підписання зазначених актів, оплату не здійснив.

Отже, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт настав, проте зобов'язання в повному обсязі виконано не було.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності заборгованості, як станом на день подачі позову, так і станом на день ухвалення рішення, за виконані позивачем роботи в сумі 95 541, 69 грн. підтверджується матеріалами справи, зокрема, оформленими належним чином Актами прийняття виконаних будівельних робіт.

Крім цього, зазначена сума заборгованості визнана другим відповідачем, про що свідчить Акт звірки взаєморозрахунків та Протокол № 1 про залік.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з другого відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 95 541, 69 грн.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення три відсотки річних в сумі 3 078, 27 грн. та інфляційні в сумі 33 726, 22 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання перед позивачем за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення з другого відповідача на користь позивача трьох відсотків річних в сумі 3 023, 31 грн. та інфляційних в сумі 33 726, 22 грн., розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

Доводи апелянта про необґрунтованість розрахунку відсотків річних, відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

Так, апелянт посилається на те, що у зв'язку з підписанням Протоколу про залік взаємних вимог від 30.04.2014 зобов'язання другого відповідача на суму 22 349, 41 грн. припинились та заборгованість станом на 30.04.2014 становить 95 541, 69 грн., а і отже розрахунок річних потрібно здійснювати на цю суму починаючи з 30.04.2014.

Наведений висновок апелянта є невірним, оскільки заборгованість відповідача мала місце ще до проведення між сторонами заліку.

Як вже зазначалось вище, відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов'язання за договором.

Отже, позивач починаючи з моменту, коли відбулось перше прострочення, мав право нараховувати відсотки річних.

Підписання Протоколу частково припинило зобов'язання другого відповідача на суму 22 349, 41 грн. Решта суми заборгованості (95 541, 69 грн.) не була оплачена, тобто прострочення цього платежу, як на момент проведення заліку, так і до нього, мало місце.

Слід також зазначити, що позивачем проведено нарахування відсотків річних лише на суму 95 541, 69 грн., тоді як він мав право здійснити таке нарахування до проведення заліку на більшу суму, враховуючи допущене другим відповідачем прострочення.

З огляду на викладене, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення господарського суду підлягає залишенню без змін.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі № 910/11432/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/11432/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.А. Гончаров

Л.Г. Сітайло