РІШЕННЯ

26 серпня 2015 року Справа № 913/342/15

Провадження №3пд/913/342/15

За позовом т.в.о. прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державний навчальний заклад "Сєвєродонецьке вище професійне училище", м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернути приміщення

суддя Секірський А.В.

секретар судового засідання Буймирська О.В.

у засіданні брали участь:

від заявника - Комісар О.О., старший прокурор відділу прокуратури Харківської області, посвідчення № 009651 від 15.10.2012;

від позивача - представник не прибув;від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: т.в.о. прокурора м. Сєвєродонецька Луганської області (далі - заявник) звернувся з позовною заявою в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області (далі - позивач) до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати недійсним договір №004138/09 про оренду нерухомого майна від 20.06.2013, укладений між позивачем та відповідачем;

- припинити зобов'язання за договором №004138/09 від 20.06.2013 про оренду нерухомого майна на майбутнє;

- зобов'язати відповідача повернути позивачу приміщення будівлі площею 18,74 кв.м., вартістю 27681 грн., що знаходиться за адресою: Луганська область, АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог, заявник зазначив, що договір укладений з порушенням вимог Законів України "Про оренду державного та комунального майна", "Про освіту", "Про приватизацію державного майна".

Представник заявника у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотаннями №10-05-01099 від 23.07.2015 та №10-05-01295 від 12.08.2015 просить суд розглянути справу без його участі за наявними матеріалами у справі.

Відповідне клопотання прийнято судом до уваги.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, участь представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце їх проведення. Так, згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридичною адресою відповідача є: Луганська область, АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, позовна заява та процесуальні документи по справі направлялися відповідачу саме за вказаною адресою.

Згідно з приписами пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалою суду від 02.07.2015 до участі в справі залучено третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державний навчальний заклад "Сєвєродонецьке вище професійне училище" (далі - третя особа).

Третьою особою було надано відзив по справі, яким повідомляє, що договір №004138/09 від 20.06.2013 укладено із додержанням Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності". ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище" надало свою згоду на укладання цього договору.

Стосовно вирішення питання щодо позовних вимог, третя особа залишає на розсуд суду.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, вислухавши присутнього в судовому засіданні представника заявника, суд встановив такі фактичні обставини.

20.06.2013 між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Луганській області (далі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - орендар) було укладено договір №004138/09 про оренду нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с. 31-33).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене приміщення - нежитлове вбудоване приміщення площею 18,74 кв.м., розміщене за адресою: Луганська область, АДРЕСА_2, на першому поверсі триповерхової будівлі навчального корпусу №3, що перебуває на балансі Державного навчального закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище", вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 28.02.2013 і становить за незалежною оцінкою 27681,00 грн.

Згідно п. 2.1 договору вказане приміщення орендодавець передає під розміщення складу.

Строк дії договору визначений в п.10.1 з 20.06.2013 по 17.06.2016.

Майно відповідачу було передано позивачем 20.06.2013 за актом приймання-передачі майна до Договору (а.с. 35).

До матеріалів справи заявником також надано інвентарну картку №15 обліку основних засобів в бюджетних установах (а.с. 36).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі з таких підстав.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон України №2269-XII) визначено, що орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Пунктом 1 Положення про РВ ФДМ, затвердженого Головою Фонду Державного майна України від 16.07.2012 (далі - Положення), яке було чинним на час укладення договору, визначено, що РВ ФДМ є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Відповідно до п. 5.3 Положення визначено, що РВ ФДМ виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності.

Відповідно до інвентарної картки №15 обліку основних засобів в бюджетних установах, будівля розташована за адресою: АДРЕСА_2, зазначена як гуртожиток та учбовий корпус №3, обліковується у ПТУ №24 як основний засіб з інвентарним № 02540479, введений в експлуатацію в 1954 році.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2003 №517 ПТУ №24 реорганізоване в Сєвєродонецьке вище професійне училище.

Згідно з п. 1.1 Статуту ДНЗ "Сєвєродонецьке ВПУ", затвердженого першим заступником Міністра освіти і науки України 21.08.2009 р. (далі - Статут), який був чинний на час укладення договору, ДНЗ "Сєвєродонецьке ВПУ" є державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти.

Згідно зі змінами до Статуту, затвердженими наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту №660 від 25.06.2011 пунктом 6.10 визначено, що об'єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно ВПУ є державною власністю, закріпленою Міністерством освіти і науки, молоді та спорту за ліцеєм та перебувають у користуванні ВПУ.

Згідно ст. 29 Закону України "Про освіту" (далі - Закон України № 1060 - XII) визначено, що структура освіти включає дошкільну, загальну середню, позашкільну, професійно-технічну, вищу та післядипломні освіти.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закон України № 1060 - XII навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Таким чином, ДНЗ "Сєвєродонецьке ВПУ" є державним навчальним закладом та перебуває у державній власності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК України, ч. 3 ст. 760 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Зокрема, такі особливості встановлені Законом України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з ч. 2 ст. 4 якого (в редакції на момент укладення Договору) не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна". Згідно з положеннями вказаної норми приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства; загальнодержавне значення мають, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Відповідно до ст. 61 Закону України "Про освіту" у ч.ч. 1, 4 передбачає, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Згідно ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Крім того, постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 за №63 затверджені Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, які поширюються на загальноосвітні навчальні заклади I, I - II, I - III ступенів, спеціалізовані школи I, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, що проектуються, будуються, реконструюються та ті, що існують, незалежно від типу, форми власності і підпорядкування.

Згідно пункту 3.19 вказаних ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям, іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Навчально-виховний процес визначений у пункті 1.2 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 за №563, як система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо).

Як вбачається з пункту 2.1. Договору, майно передається в оренду під розміщення складу.

З огляду на викладені вище положення діючого законодавства, суд дійшов висновку, що відповідне приміщення ДНЗ "Сєвєродонецьке ВПУ", що є об'єктом оренди за Договором, може передаватись в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом.

У відповідності з ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, Договір оренди №004138/09 від 20.06.2013 підлягає визнанню судом недійсним, як такий, що вчинений з порушенням вимог закону.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тому на підставі ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, господарський суд визнає недійсним з моменту укладання Договір оренди №004138/09 від 20.06.2013.

Також заявлена вимога про припинення зобов'язання за договором №004138/09 від 20.06.2013 про оренду нерухомого майна на майбутнє.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання визнано недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Пунктом 2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 №11 визначено, що частиною 3 статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє.

Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Якщо господарське зобов'язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов'язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України. Разом з тим якщо за правочином, визнаним недійсним, права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, то наслідки у вигляді реституції застосовані бути не можуть, але згідно з частиною другою статті 236 ЦК України можливість настання таких прав та обов'язків у майбутньому припиняються.

З огляду на зазначене, вимогу про припинення зобов'язання за договором №004138/09 від 20.06.2013 про оренду нерухомого майна на майбутнє, слід задовольнити.

З огляду на задоволення вимог щодо визнання недійсним Договору, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог і в частині зобов'язання фізичної - особи підприємця ОСОБА_2 повернути Регіональному відділенню Фонду Державного майна України по Луганській області приміщення будівлі площею 18,74 кв.м., вартістю 27681 грн., що знаходиться за адресою: Луганська область, АДРЕСА_2.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з віднесенням на відповідача судових витрат у справі на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України, оскільки заявник звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку.

Враховуючи наведене, а також згідно ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, в наступному розмірі:

- в сумі 1218,00 грн. за вимогу про визнання недійсним договору та припинення зобов'язання на майбутнє;

- в сумі 1827,00 грн. за майнову вимогу про зобов'язання повернути майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір №004138/09 від 20.06.2013 про оренду нерухомого майна, що належить до держаної власності, укладений між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Луганській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та припинити зобов'язання за договором №004138/09 від 20.06.2013 на майбутнє.

3. Зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, повернути Регіональному відділенню Фонду Державного майна України по Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Леніна, 32а, ідентифікаційний код 13398493, приміщення будівлі площею 18,74 м2, вартістю 27681,00 грн., що знаходиться за адресою: Луганська область, АДРЕСА_2.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в доход Державного бюджету України рахунок 3004, банк ГУ ДКСУ в Харківській області, одержувач УДКСУ у Київському районі м. Харкова Харківської області, МФО 851011, , код бюджетної класифікації 22030001, судовий збір в сумі 3045,00 грн. (три тисячі сорок п'ять гривень 00 копійок). Видати наказ відповідному органу Державної фіскальної служби України після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено: 31.08.2015.

Суддя А.В. Секірський