КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа№ 910/3923/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Остапенка О.М.

Сітайло Л.Г.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Шагін О.В., довіреність № б/н від 13.01.2015;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/3923/15-г (суддя Плотницька Н.Б.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" до товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Осипенко Д.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням господарського суду міста Києва 16.04.2015 у справі № 910/3923/15-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

При ухваленні рішення по даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва 16.04.2015 у справі № 910/3923/15-г скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем повідомлення про повернення предмету лізингу отримано не було у зв'язку з захопленням невідомими особами будівлі товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком".

Представник відповідача в судовому засіданні 17.08.2015 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та третя особа не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від позивача та третьої особи до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третьої особи не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме позивачем подана апеляційна скарга, а отже його позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (лізингоодержувач) 15.07.2011 було укладено Договір фінансового лізингу №233-L, відповідно до умов якого лізингодавець на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене у специфікації, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору "Специфікація" предметом лізингу є автомобіль Skoda Oktavia A5 Ambiente 1.8TSI 118 7AG, 1 шт., вартістю 210 056 грн. 00 коп.

Позивачем було отримано предмет лізингу у тимчасове платне користування, що підтверджується Актом приймання-передачі від 05.08.2011.

У зв'язку з наявністю прострочених лізингових платежів понад 30 днів, відповідач скориставшись своїм правом, передбаченим п. п. 11.2.2 та п. 11.4 договору, 18.12.2014 направив на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору з вимогою повернення предмету лізингу.

До зазначеного повідомлення відповідачем додані несплачені позивачем рахунки.

Позивачем дане повідомлення отримано 21.12.2014, що підтверджується експрес накладною №70012697 (а.с. 73).

Відповідач 18.12.2014 звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису про вилучення та повернення предмету лізингу, переданого відповідачу за договором.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. 19.01.2015 було вчинено виконавчий напис про вилучення та повернення від лізингоодержувача на користь лізингодавця об'єкта фінансового лізингу - автомобіль Skoda Oktavia A5 Ambiente 1.8TSI 118 7AG, державний номерний знак АА1086ОМ, вартістю 217 439 грн 50 коп., що був переданий в користування на підставі Договору №233-L від 05.07.2011 та повернення за невиплачену до 25.10.2014 заборгованість за користування об'єктом лізингу в сумі 48 274 грн 93 коп.

Позивач, вважаючи, що Договором не передбачено можливості повернення предмету фінансового лізингу за виконавчим написом нотаріуса, звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Законом України "Про фінансовий лізинг" не встановлено обов'язку визначення процедури повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріусу безпосередньо у лізинговому договорі.

Стягнення за виконавчим написом нотаріуса є своєрідним видом відповідальності лізингоодержувача за неналежне виконання зобов'язань по сплаті лізингових платежів.

Відповідно до п. 6.3 Договору у випадку вилучення предмета лізингу лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення про вилучення предмету лізингу із зазначенням строку та місця його передачі. Документом, що підтверджує факт прийняття лізингодавцем рішення про вилучення предмету лізингу, є рекомендований або цінний лист лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний за свій рахунок у строк, що не перевищує 10 робочих днів з моменту отримання лізингоодержувачем відповідної вимоги, повернути предмет лізингу лізингодавцю. Примусове вилучення предмету лізингу здійснюється відповідно до законодавства України.

В матеріалах справи наявна копія експрес накладної №70012697, з якої вбачається, що відповідач направляв на адресу позивача повідомлення №3261/12 від 18.12.2014, що, і є підтвердженням факту прийняття лізингодавцем рішення про вилучення предмету лізингу.

Проте, позивачем не було повернуто відповідачу на його вимогу предмет лізингу, що і стало підставою для звернення останнього до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на примусове вилучення предмету лізингу у лізингоодержувача.

Доводи апелянта про те, що ним зазначене повідомлення отримано не було у зв'язку з захопленням невідомими особами будівлі, відхиляються колегією суддів.

Так, апелянт у апеляційній скарзі (а.с.167) та запереченнях на відзив відповідача (а.с. 136) зазначає різні дати захоплення його будівлі.

У запереченнях він зазначає, що захоплення відбулось 26.12.2014, а в апеляційній скарзі датою захоплення, за доводами позивача, є 16.06.2014.

При цьому, апелянтом до апеляційної скарги додано роздруківки з інтернет-ресурсу, в яких повідомляється про захоплення території групи "Альтком".

Дані документи були надані позивачем вже при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення.

До суду першої інстанції зазначені документи не подавалися.

Позивач, подаючи додаткові докази до апеляційного суду, жодним чином не обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції, що в свою чергу згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України унеможливлює їх прийняття на стадії апеляційного провадження.

У будь якому випадку пунктом 7.3 договору передбачено обов'язок лізингоодержувача надавати лізингодавцю в письмовій формі протягом трьох робочих днів інформацію про наступні події: лізингоодержувачу стали відомі дані, що містять небезпеку знищення, втрати чи пошкодження предмету лізингу.

Позивачем відповідачу жодного повідомлення щодо захоплення його будівлі та як наслідок загрози знищення, втрати чи пошкодження предмету лізингу не надсилалось.

З огляду на викладене, враховуючи підтвердження відповідачем належними засобами доказування обставин повідомлення позивача про прийняття лізингодавцем рішення про вилучення предмету лізингу, наведені доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з п. 19 частини першої статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси, зокрема, вчиняють виконавчі написи.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Осипенко Д.О. надано суду першої інстанції письмові пояснення (а.с. 22) щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису, з яких вбачається, що стягувачем були подані всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості.

З огляду на викладене, підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/3923/15-г - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи № 910/3923/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді О.М. Остапенко

Л.Г. Сітайло