КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2015 р. Справа№ 910/6089/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Яковлєва М.Л.

за участі представників:

від позивача: Савельєва М.В. - представник

від відповідача: Гонян М.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІПЛЕКС ХОЛДИНГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 у справі № 910/6089/15-г (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІПЛЕКС ХОЛДИНГ»

до Публічного акціонерного товариства «ПРОФІН БАНК»

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІПЛЕКС ХОЛДИНГ» відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІПЛЕКС ХОЛДИНГ», звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом були неправильно застосовані норми матеріального права, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 у зв'язку з перебуванням суддів: Іоннікової І.А. та Тищенко А.І. у відпустці, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Ільєнок Т.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 справу було прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Суліма В.В., Яковлєва М.Л.

У судовому засіданні 12.08.2015 представником відповідача подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких відповідач зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

31.10.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІПЛЕКС ХОЛДИНГ» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «ПРОФІН БАНК» (банк) було укладено договір банківського рахунка № 31102014/4.0019 (надалі - Договір), предметом якого є відносини між сторонами, що виникають під час відкриття, обслуговування та закриття банком поточних рахунків клієнта з метою приймання та зарахування на зазначений (-ні) рахунок (-ки) грошових коштів, які надходять на користь клієнта, виконання розпоряджень останнього про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка (-ків) та проведення інших операцій за рахунком (-ками) у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Положеннями п. 3.3. Договору сторони погодили, що платежі з рахунку клієнта здійснюються в межах залишків коштів на рахунку на початок операційного дня відповідно до розрахункових документів, наданих клієнтом у банк і оформлених відповідно до вимог НБУ.

Згідно з п. 4.1.3 Договору банк зобов'язаний здійснювати комплексне розрахунково-касове обслуговування клієнта та за його дорученням розрахункові та касові операції згідно з вимогами чинного законодавства України та умов цього договору (переказ грошей з рахунку на рахунок, приймання та видача грошей у готівковій формі та інші операції, передбачені чинними нормами та документами банку).

Відповідно до п. 4.3.3 Договору банк має право обмежити права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

На виконання умов Договору банківського рахунку, 31.10.2014 р. позивачу відкрито поточний рахунок № 0000 у національній валюті.

25.10.2013 між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 1058/980-ЮО, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі, яка не може перевищувати 34 000 000,00 грн., з датою повернення кредиту до 24.10.2016 р. включно.

20.01.2015 позивачем через систему Клієнт-Банк надано відповідачу платіжні доручення № 86 на суму 159 000,00 грн. та № 112 на суму 84 455,55 грн., з призначенням платежу: часткове погашення кредиту згідно кредит.дог. 1058/980-ЮО від 25.10.2013 р.

У відповідності до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями п. 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Проте, відповідач повернув зазначені вище платіжні доручення без виконання на підставі п. 1, 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення умов Договору та не виконав вимоги позивача щодо перерахування коштів, у зв'язку з чим позивач, просить зобов'язати відповідача переказати грошові кошти відповідно до платіжних доручень.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.01.2015 р. № 35/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Професійного Фінансування» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.01.2015 р. було прийнято рішення № 11 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ПРОФІН БАНК». Пунктом 1,2 вказаного рішення було вирішено розпочати з 20.01.2015 р. процедуру виведення ПАТ «ПРОФІН БАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 20.01.2015 р. по 19.04.2015 р.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1, 4 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

А тому, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд першої інстанції правомірно відхилив посилання позивача на те, що він не є кредитором банку, що обґрунтовується наступним.

Визначення терміну «кредитор банку» міститься у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

У відповідності до ч. 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником і оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського рахунку від 31.10.2014 у день, з якого запроваджено у банку тимчасову адміністрацію, виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 25 березня 2015 року № 3-24гc15).

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вимога позивача щодо зобов'язання відповідача переказати кошти у розмірі 240 455,55 грн. з поточного рахунку позивача, відкритого у відповідача, на рахунок самого відповідача, задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІПЛЕКС ХОЛДИНГ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 року по справі № 910/6089/15-г залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/6089/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Т.В. Ільєнок

М.Л. Яковлєв