донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.08.2015р. справа №908/3194/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача 1: від позивача 2: не зявився; не зявився;
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДепартамента комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від08.07.2015р. (повний текст підписано 13.07.2015р.)
по справі№908/3194/15 (суддя Давиденко І.В.)
за позовом1)Департамента комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя; 2)Міського комунального підприємство «Основаніє» м. Запоріжжя
до Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра», м. Запоріжжя
провнесення змін до п.п. 1, 2 Додаткової угоди до ОСОБА_5 оренди.

В С Т А Н О В И В:

Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Позивач 1) та Міське комунальне підприємство «Основаніє», м. Запоріжжя (Позивач 2) звернулись до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра», м. Запоріжжя (Відповідач) про внесення змін до п.п. 1, 2 Додаткової угоди від 05.03.2012р. до договору № 2078/13 оренди нежитлового приміщення від 23.04.2010р.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.07.2015р. у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та Міського комунального підприємства «Основаніє», м. Запоріжжя до Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра», м. Запоріжжя відмовлено в повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду вмотивовано порушенням Позивачем 1 та Позивачем 2 загального строку позовної давності та усуненням припущеної помилки щодо процентної ставки орендної плати внаслідок укладання сторонами додаткової угоди від 12.06.2013р. до договору оренди №2078/13 від 23.04.2010р.

Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.07.2015р. у справі №908/3194/15 та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції скаржник зазначає неврахування судом факту переривання строку позовної давності, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та необґрунтованій відмові у задоволенні позову.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2, ОСОБА_6

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.08.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 18.08.2015р. о 10.00год.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось з фіксацією у протоколі судового засідання у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін у судове засідання 18.08.2015р., попри належну обізнаність (а.с.а.с.100-102), без пояснення причин не зявились, що, зважаючи на достатність наявних матеріалів (з урахуванням наданих на виконання вимог ухвали суду документів Позивача 1 а.с.а.с.103-107) і невизнання явки представників обовязковою, за висновком судової колегії, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи 23.04.2010р. між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (Орендодавець), Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційнежитлове обєднання № 13 (Балансоутримувач) та Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» (Орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 2078/13. (а.с.а.с 17-19), відповідно до п.1.1 якого, в редакції додаткової угоди від 08.11.2011р.(а.с.23), Орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.03.2010р. за № 135/65 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення № 8 першого поверху площею 9,8 кв.м (частина холу № 2), що складає 2/25 частини приміщення № 8, в будинку № 12 по пр. Металургів, що знаходиться на балансі Комунальниго підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційнежитлове обєднання № 13.

Підписавши додаткову угоду від 01.06.2011р. до ОСОБА_5 оренди сторони дійшли до згоди змінити сторону в ОСОБА_5 оренди № 2078/13 від 23.04.2010р., а саме Орендодавця з Управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради. (а.с.а.с.21,22)

Відповідно до Додаткової угоди від 05.03.2012р. до ОСОБА_5 оренди сторони домовились про те, що орендна ставка, згідно з рішенням сесії Запорізької міської ради №47 від 06.04.2011р., становитиме 18%.(а.с.24), тоді як первісно умовами п.3.2. договору було запроваджено ставку на рівні 25%.

Додатковою угодою від 02.11.2012р. до ОСОБА_5 оренди встановлено, що Міське комунальне підприємство «Основаніє» є повним правонаступником Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційнежитлове обєднання № 13.».(а.с.25)

Додатковою угодою від 12.06.2013р. до ОСОБА_5 оренди сторони вирішили подовжити договір оренди до 23.02.2016р. з орендною ставкою в 40%, відповідно до рішенням сесії Запорізької міської ради №47 від 06.04.2011р.

Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради посилається на те, що в результаті планової перевірки фінансово-господарської діяльності, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області на початку 2015р.(а.с.а.с.50-53), було виявлено, що Додаткова угода від 05.03.2012р. до ОСОБА_5 оренди була укладена із застосуванням невірного розміру річної орендної ставки. А саме, замість орендної ставки у розмірі 40 %, яка спеціально передбачена для розміщення фінансових установ, була застосована ставка у розмірі 18 % - передбачена для офісів.

Позивачі вказують на те, що під час укладання Додаткової угоди до ОСОБА_5 оренди не було враховано спеціальний статус Відповідача, який передбачений положеннями ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки».

Виходячи з матеріалів справи, Позивачем 1 надіслано на адресу Відповідача лист № 385/01/01-07 від 30.01.2015р. про перерахунок орендної плати разом з проектом Додатковою угодою від 23.01.2015р. (а.с.а.с.27-29), яка передбачала розповсюдження орендної ставки у розмірі 40% на правовідносини у період з 05.03.2012р. по 11.06.2013р.

Відповідач своїм листом № 34/2015 від 06.02.2015р. повідомив про згоду на приведення до вимог рішення Запорізької міської ради № 47 від 06.04.11. «Про затвердження і введення річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» за період з травня 2012р. по травень 2013р. (а.с.30).

Листом №895/01/01-07 від 03.03.2015р. (а.с.31) Позивач 1 знову надіслав Відповідачеві проект додаткової угоди для її підписання, проте Орендар листом № 655/15 від 16.03.2015р. повернув Позивачу 1 підписану Додаткову угоду від 23.01.2015р. до ОСОБА_5 оренди з Протоколом розбіжностей.(а.с.а.с.32-35), сутність яких полягали у розповсюдженні дії цієї угоди на відносин сторін з моменту її підписання 09.03.2015р.

Листом № 1564/01/01-07/2089 від 14.04.2015р. Позивач 1 відмовився від підписання протоколу розбіжностей та надіслав на адресу Відповідача проект ОСОБА_5 про внесення змін від 08.04.2015р. до Додаткової угоди від 05.03.2012р. про внесення змін в п.п. 1, 2 Додаткової угоди від 05.03.2012р. до ОСОБА_5 оренди щодо встановлення процентної ставки орендної плати в розмірі 40 %.(а.с.а.с.36-37). При цьому, вказаний проект не містив положень щодо розповсюдження його умов на певний попередній період, проте передбачав зміну розміру орендної плати за березень 2012р., а саме її збільшення з 287,98грн. до 639,96грн.

Матеріали справи не містять доказів підписання або повернення Відповідачем ОСОБА_5 про внесення змін від 08.04.2015р. до Додаткової угоди від 05.03.2012р. до ОСОБА_5 оренди, з огляду на що Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами про внесення змін до п.п.1,2 додаткової угоди від 05.03.2012р. шляхом викладення їх у редакції, запропонований проектом згаданого вище договору про внесення змін від 08.04.2015р.

Разом з тим вбачається, що Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.76), яка була враховано місцевим судом.

Оцінюючи правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального законодавства в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке:

Як випливає зі зміст ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивачів субєктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку Відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для Позивача зумовлює відмову у задоволені позову.

Виходячи з правової природи укладеного між сторонами ОСОБА_5 №2078/13 від 23.04.2010р., який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами законодавства про оренду (найм), у тому числі - Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (з огляду на приналежність об'єкту оренди).

Позивачі, як сторони розглядуваного ОСОБА_5, відповідно до п.8.1. ОСОБА_5 має право ініціювати зміни до нього, а отже мають субєктивне матеріальне право звертатися із відповідним позовом. При цьому, за своєю сутністю заявлений позов опосередковує такий спосіб судового захисту як зміна правовідносин (п.6 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України), що у світлі ч.ч.1, 3 ст.653 Цивільного кодексу України передбачає захист прав Позивачів шляхом запровадження інших порівняно з існуючими умов договору та відповідну зміну зобовязань.

Між тим, сутність запропонованих за спірної угодою умов полягає, насамперед, в запровадженні у правовідносини сторін орендної ставки на рівні 40%, що і так вже має місце згідно із умовами укладеної додаткової угоди від 12.06.2013р. Отже, всупереч визначеної природи обраного способу судового захисту Позивачі мають на меті не змінити умови наявних зобовязань, а фактично здійснити ревізування грошових зобовязань з березня 2012р. щодо розміру ціни, у тому числі відносно періоду оренди, який за приведеними відомостями Акту ревізії фінансово-господарської діяльності №06-21/1 від 17.02.2015р. (а.с.52) та наданого на вимогу апеляційного суду акту звіряння (а.с. 105), Орендарем сплачений за діючою на той момент ставкою оренди. Наразі, положення ч.3 ст.632 Цивільного кодексу України містять пряму заборону зміни ціни договору після його виконання, що цілком узгоджується із згадуваними вище приписами ч.ч.1,3 ст.653 цього Кодексу. Дійсно, зміна умов можлива лише відносно існуючого зобовязання, тоді як здійснення орендних платежів згідно із діючими на момент їх вчинення умовами щодо розміру оплати припинило існування відповідного зобовязання щодо оплаченого періоду в силу ст.599 Цивільного кодексу України.

Згадувані Позивачами положення ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.188 Господарського кодексу України не можуть вважатися підставою для ігнорування спеціальних приписів ч.3 ст.632 Цивільного кодексу України, тим більше, що зміни зобовязань відносно визначення ставки орендної плати порівняно із поточним його рівнем не відбувається.

Доводи Скаржника жодною мірою не спростовують і взагалі не стосуються викладених вище висновків щодо неможливості задоволення заявлених позовних вимог. Більш того, самі по собі твердження відносно наявності переривання строку позовної давності також є хибними та зумовлені неправильним розумінням норм матеріального права. Так, лист від 30.01.2015р. із проектом додаткової угоди від 23.01.2015р. є офертою у розумінні ст.641 Цивільного кодексу України, тоді як позиція Відповідача, викладена у листі від 06.02.2015р., не може сприйматися як акцепт цією пропозиції у розумінні ч.1 ст.642 цього Кодексу, оскільки містить вказівку на інший період застосування орендної ставки у 40% - з травня 2012р. по травень 2013р., що не співпадає із пропозицією Орендодавця (з 05.03.2012р. по 11.06.2013р.). Таке прийняття пропозиції не є безумовним, і має кваліфікуватись у світлі положень ст.646 Цивільного кодексу України відмова від пропозиції Орендодавця і висування Орендарем нової пропозиції.

В свою чергу, така нова пропозиція Орендаря також не була прийнятою, адже Позивач листом від 03.03.2015р. знову надіслав свою нову пропозицію, яку також Орендарем було відхилено і запропоновано іншу протоколом розбіжностей від 13.03.2013р. Наразі, спірний проект договору про внесення змін від 08.04.2015р. опосередковує знову ж таки нову пропозицію навіть по відношенню до попередніх проектів додаткових угод Позивача 1, доказів надання Відповідачем згоди на який у розумінні ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України, матеріали справи не містять. В свою чергу, з дати укладання додаткової угоди від 05.03.2012р. і до моменту звернення до суду із позовом (15.05.2015р.) минуло понад 3 роки, тоді як статус Відповідача як кредитної спілки (фінансової установи) вбачався з його найменування ще на момент укладання договору оренди 23.04.2010р.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.07.2015р. (повний текст підписано 13.07.2015р.) у справі №908/3194/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.07.2015р. (повний текст підписано 13.07.2015р.) у справі №908/3194/15 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Д.О. Попков

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 1.,2 Позивачам; 3. Відповідачу; 4. У справу; 5. ДАГС; 6. ГСЗО