ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2015 р.Справа № 922/4146/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ с. Кутузівка
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 аграрних наук України" с. Бірки
про стягнення 14680,88 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю від 28.04.2015 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ с. Кутузівка звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 аграрних наук України" с. Бірки про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 31 від 26.02.2014 року щодо оплати переданого товару в сумі 14680,88 грн., з яких 7392,00 грн. сума основного боргу, 3696,00 грн. штраф, 192,60 грн. 3% річних та 3400,28 грн. інфляційних втрат. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 липня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 04 серпня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 31.07.2015 року представник позивача супровідним листом надав клопотання про долучення документів (вх. № 30603), на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 26.08.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 26.08.2015 року позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 26.08.2015 року не зявився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про, що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання.

Присутній в судовому засіданні 26 серпня 2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 серпня 2015 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

26.02.2014 року між Державним підприємством "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 академії аграрних наук України" (позивач) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Борки" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 академії аграрних наук України" (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу з відстрочкою платежу № 31, відповідно до умов якого позивач зобов`язаний передати у власність відповідача, а відповідач зобов`язується прийняти і сплатити за просо врожаю 2012 року (товар) на умовах, викладених в даному договорі.

Відповідно до п. 2.1 договору, кількість товару складає 2,240 тон.

Відповідно до п. 2.2 договору ціна товару складає 3300,00 грн. за тону з ПДВ.

Згідно п. 2.3 договору загальна сума договору складає 7392,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 2.4 договору, відповідач бере на себе зобов`язання провести оплату за отриманий товар в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів у строк до 31.08.2014 року.

На виконання умов вказаного договору, позивачем було передано відповідачу у власність обумовлену кількість товару, що підтверджується видатковою накладною № К-258 від 26.02.2014 року (а.с. 19) на суму 7392,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2014 року позивачем було направлено на адресу відповідача рахунок-фактуру на оплату № 389 (а.с. 21).

Відповідачем товар був отриманий на підставі довіреності № 12 від 24.02.2014 року (а.с. 20).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач порушив умови договору та не виконав свого обов`язку оплатити поставлений позивачем товар, в строк, вказаний в договорі.

Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено оплату за отриманий товар, позивачем 22.12.2014 року було направлено на адресу відповідача претензію № 439 про сплату заборгованості (а.с. 25).

Відповідач відповіді на претензію не надав, борг перед позивачем в сумі 7392,00 грн. не погасив, що й стало підставою для звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу № 31 від 26.02.2014 року у розмірі 7392,00 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 192,60 грн. 3% річних та 3400,28 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних в сумі 192,60 грн. за період з 01.09.2014 року по 14.07.2015 року та інфляційних втрат в сумі 3400,28 грн. за період з 01.09.2014 року по 01.07.2015 року, заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованого позивачем 3696,00 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.2 договору, у разі затримки оплати за отриманий товар на термін більше ніж 10 календарних днів, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 50% від суми товару.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу штраф у розмірі 3696,00 грн., розрахунок штрафу перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо його задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 655 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 академії аграрних наук України" (63421, Харківська область, Зміївський район, село Бірки, вул. Леніна, № 2-А, ) на користь Державного підприємства Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 академії аграрних наук України" (62405, Харківська область, Харківський район, селище Кутузівка, вул. Шкільна, буд. 6, ) 7392,00 грн. основного боргу, 3696,00 грн. штрафу, 192,60 грн. 3% річних, 3400,28 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

9224146/15