ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р. справа № 911/2690/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс груп», Київська обл., м. Ірпінь

про стягнення 264 834,66 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 08.07.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 19.06.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.06.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України» (далі-ТОВ «Мінеральні води України»/позивача) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс груп» (далі-ТОВ «Астерс груп»/відповідач) про стягнення 264 834,66 грн заборгованості за договором №11021632 від 17.01.2014.

Відповідач позов не визнав та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.06.2015 порушено провадження у справі №911/2690/15 та призначено справу до розгляду на 14.07.2015.

Ухвалами господарського суду Київської області від 14.07.2015 та 11.08.2015 розгляд даної справи відкладався на 11.08.2015 та 25.08.2015 відповідно.

06.08.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи. Зазначене клопотання було задоволено ухвалою господарського суду Київської області від 11.08.2015.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

17.01.2014 між ТОВ «Мінеральні води України» (далі-постачальник) та ТОВ «Астерс груп» (далі-покупець) було укладено договір №11021632 (далі-договір), відповідно до якого постачальник зобовязався поставити товар, а покупець зобовязався прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 (п. 10.1 договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, ним поставлено, а відповідачем прийнято товар загальною вартістю 264 834,66 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на видаткових накладних:

- №МВУ-016028 від 14.06.2014 на суму 190 108,80 грн,

- №МВУ-017466 від 28.06.2014 на суму 31 358,16 грн,

- №МВУ-019475 від 18.07.2014 на суму 43 014,24 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення першим умов договору.

Втім, відповідач свої обовязки за договором в частині оплати вартості поставленого товару згідно означених накладних не виконав, внаслідок чого за ним утворилось, як зазначає позивач, 264 834,66 грн заборгованості.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за договором не провів, позивач просить суд стягнути з відповідача 264 834,66 грн заборгованості по оплаті вартості товару, поставленого за накладними №МВУ-016028 від 14.06.2014, №МВУ-017466, №МВУ-019475 від 18.07.2014 згідно договору.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на його необґрунтованість, оскільки поставлений позивачем товар на теперішній час нереалізований, а тому вимога про оплату вартості такого товару, на думку відповідача, є передчасною.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 712 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 7.9 договору передбачено, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 45 днів.

З огляду наведеного, підписання відповідачем спірних накладних без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості товару свідчить про прийняття відповідачем поставленого товару та, відповідно, породжує в останнього обовязок щодо його оплати у повному обсязі.

До того ж, відсутність доказів повного або часткового повернення відповідачем товару, поставленого за спірними накладними, як і ненадання останнім, на вимогу суду, доказів, що строк виконання зобовязань в частині оплати вартості поставленого товару у передбачені договором строки не настав, свідчить про необґрунтованість заперечень відповідача проти позову, і, як наслідок, підставність вимоги позивача про покладення на відповідача обовязку по сплаті існуючої заборгованості за договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29.05.2013 у справі № 5011-5/14825-2012.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Водночас, судом встановлено, що арифметично вірний розмір вартості поставленого товару за накладними №МВУ-016028 від 14.06.2014, №МВУ-017466, №МВУ-019475 від 18.07.2014 становить 264 481,20 грн, а не 264 834,66 грн, як помилково вважає позивач, а відтак, арифметично вірний розмір заборгованості відповідача за означеними накладними також становить 264 481,20 грн, а не 264 834,66 грн, як зазначає позивач.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару, а також те, що арифметично вірний розмір заборгованості відповідача за договором становить 264 481,20 грн, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 264 834,66 грн заборгованості по оплаті вартості товару, поставленого за накладними №МВУ-016028 від 14.06.2014, №МВУ-017466, №МВУ-019475 від 18.07.2014 згідно договору підлягає частковому задоволенню у розмірі 264 481,20 грн.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 612, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 265 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс груп» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16, кім. 6, ідентифікаційний код 35995595) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України» (01034, м. Київ, вул. Ярославів вал, 33Б, ідентифікаційний код 36001810) 264 481 (двісті шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 20 коп. заборгованості та 5 289 (пять тисяч двісті вісімдесят дев'ять) грн 62 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 26.08.2015.

Суддя В.А. Ярема