РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа №910/16260/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Твоя преса - Донецьк»

До Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний

банк України»

Про визнання договору поруки № 151313Р17 від 29.11.2013 припиненим

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Мосійчук Я.І. - по дов. № 010-01/2344 від 11.094.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Твоя преса - Донецьк» до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання договору поруки № 151313Р17 від 29.11.2013 припиненим.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що договір поруки укладений сторонами в забезпечення зобов'язань позичальника - ТОВ «Ветек Медіа Інвест» за кредитним договором № 151313К15 від 28.10.2013. 11.08.2014 позичальник та банк уклали додатковий договір № 4 до кредитного договору, відповідно до якого внесено зміни до кредитного договору та на думку позивача збільшено обсяг його відповідальності. Відтак, оскільки зазначений правочин вчинено без згоди поручителя, згідно положень ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука Товариства з обмеженою відповідальністю «Твоя преса - Донецьк» перед Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» є припиненою з моменту підписання додаткового договору № 4.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 порушено провадження у справі № 910/16260/15 та призначено справу до розгляду на 11.08.2015.

Позивач в судове засідання 11.08.2015 не з'явився.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 30.06.2015 було надіслано позивачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу для листування, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, пер. Куренівський, 17-Г. офіс 106.

Позивач ухвалу суду, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 10.07.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 017.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника позивача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 11.08.2015 відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на те, що обсяг відповідальності поручителя за виконання зобов'язань за кредитним договором не збільшився порівняно з обсягом відповідальності на яку він погодився при укладенні договору поруки, оскільки згідно з п. 3.1. договору поруки позивач взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання позичальником кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту. При цьому згідно з умовами договору поруки позивач надав згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитного договору, що будуть укладені у майбутньому. Таким чином, підстав для припинення поруки за договором поруки відсутні.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника позивача.

В судовому засіданні 11.08.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ветек Медіа Інвест» (Позичальник) укладено кредитний договір № 151313К15 (далі - Кредитний договір), відповідно до п.п. 3.1., 3.2. якого Банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 160 000 000,00 доларів США з терміном погашення - 28.10.2022.

11.08.2014 між Банком та Позичальником було укладено додатковий договір № 151313К15-4 до Кредитного договору (далі - додатковий договір від 11.08.2014).

Відповідно до п. 4 додаткового договору, підпункт 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Кредитного договору доповнено абзацом в наступній редакції: У разі невиконання/порушення позичальником зобов'язання, визначеного пп. 5.1.32 цього договору розмір комісії за управління, визначений у пп. 3.2.5.2 цього договору збільшується на 0,01 процент пункту, починаючи з дати невиконання/порушення зазначеного зобов'язання і закінчуючи датою його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи в забезпечення виконання Кредитного договору 29.11.2013 між Банком (Кредитор), Позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Твоя преса - Донецьк» (Поручитель) було укладено договір поруки № 151313Р17 (далі - договір поруки), за умовами п. 3.1. якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Банком за своєчасне та повне виконання Позичальником основного зобов'язання.

В розділі 1. договору поруки визначено Кредитну угоду - це Кредитний договір № 151313К15 від 28.10.2013 з усіма змінами та доповненнями, які укладені та будуть укладені, укладена між Кредитором та Позичальником, відповідно до якої Кредитор при виконанні Позичальником певних її умов відкриває Позичальнику не відновлювану мультивалютну кредитну лінію з лімітом заборгованості еквівалентним 160 000 000,00 доларів США, на визначених Кредитною угодою умовах, строком погашення 27.10.2022 з нарахуванням процентів, комісій та інших платежів у відповідності до умов Кредитної угоди.

Також договором поруки визначено основне зобов'язання яким є - зобов'язання Позичальника, передбачені Кредитною угодою, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Згідно з п. 2.1.7. договору поруки поручитель надав згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань Позичальника за Кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.4. договору поруки, цей договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін. Дія цього договору припиняється після повного виконання основного зобов'язання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вищезазначеної статті вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Згідно пп. 4.1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, як поручитель за договором поруки № 151313Р17 від 29.11.2013, взяв на себе весь обсяг зобов'язань, що виник у боржника перед кредитором за кредитним договором № 151313К15 від 28.10.2013 та додатковим договором № 151313К15-4 від 11.08.2014.

Поручитель, при підписанні договору поруки, усвідомлено надав згоду на забезпечення порукою зобов'язань боржника за існуючим кредитним договором та зобов'язань, які можуть виникнути в майбутньому, при укладенні додаткових договорів до основного кредитного договору. Вказане підтверджується умовами договору поруки.

В розумінні статті 627 Цивільного кодексу України така домовленість сторін є результатом їх добровільного волевиявлення щодо визначення умов договору, якими зафіксовано взаємні права та обов'язки поручителя та банку.

За таких умов твердження позивача про те, що зобов'язання було змінено без його згоди, та призвело до збільшення обсягу його відповідальності, є безпідставним.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

З огляду на викладене, суд вважає хибними доводи позивача щодо припинення зобов'язання за договором поруки № 151313Р17 від 29.11.2013, у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя внаслідок укладання додаткового договору № 151313К15-4 від 11.08.2014 без згоди останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Твоя преса - Донецьк» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 18.08.2015.

Суддя В.В.Сівакова