КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р. Справа№ 910/3781/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Чорної Л.В.

Пашкіної С.А.

при секретарі : Богатчук К.І.

за участю представників :

позивача - не з'явився

відповідача - Клюсова Т.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО-ЦЕНТР" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО-ЦЕНТР"

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного

комітету України

про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 по справі №910/3781/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КРЕДО-ЦЕНТР" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015, у складі колегії суддів: головуючий суддя: Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А., прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, з призначенням розгляду справи 25.08.2015.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2015, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. у відпустці, керуючись ст.ст. 4-6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п.2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 №25, п. 2.6 рішенням зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015, сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/3781/15-г колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

21 серпня 2015 року представником позивача, через відділ документального забезпечення суду, подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 25.08.2015 з'явився представник відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, а також доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015.

Колегія суддів розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити, за необхідності, участь у судовому засіданні іншого представника, згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи клопотання про відкладення розгляду справи, позивач посилається на те, що юрист підприємства перебуває у відпустці.

Колегія суддів зазначає, що перебування представника позивача у відпустці не може бути належною підставою для відкладення розгляду справи, враховуючи, що позивач не позбавлений права і можливості забезпечити, за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

11 грудня 2014 року Адміністративна колегія Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України розглянувши матеріали справи № 83-02/06.14 прийняла рішення №127/02-р/к „Про визнання вчинення порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю „КРЕДО-ЦЕНТР".

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з вищезазначеним рішенням дії позивача, які полягають у повідомленні позивачем невизначеному колу осіб в рекламних оголошеннях неправдивих відомостей, зокрема, внаслідок замовчування окремих фактів, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання товарів [придбання (замовлення) послуг з надання позик/коштів], визнано порушенням, яке передбачено статтею 15 Закону України „Про захист від недобросовісної конкуренції", та накладено штраф в розмірі 68 000 грн 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є розробником тексту повідомлень для рекламних матеріалів. Рекламні оголошення ТОВ "Кредо-Центр" містять наступну інформацію: "ПОЛУЧИ Средства СЕГОДНЯ" (рос.), "ОТРИМАЙ КОШТИ СЬОГОДНІ" (укр.), "Оформлення ПОЗИКИ та видача коштів за 1 день" (укр.), "ВИДАЧА КОШТІВ... ШВИДКІСТЬ - прийняття рішення за 15 хв.".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про рекламу" реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Так, в рекламних оголошеннях споживачам гарантують надання коштів на будь-який товар в день звернення, а фактично позивач надає споживачам послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах за рахунок залучених коштів цих, же клієнтів, а кошти на будь-який товар надаються у невизначений строк.

Рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України встановлено, що не отримали товар (кошти) дев'яносто дев'ять відсотків від загальної кількості клієнтів, які уклали договори про надання послуг з ТОВ "Кредо-Центр".

Таким чином, інформація в рекламних оголошеннях позивача є неправдивою та внаслідок обраного способу її викладення, може (могла) вплинути на наміри споживачів укласти договір про надання послуг саме з ТОВ «Кредо-Центр».

Відповідно до приписів ст. 15 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання.

Інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які:

містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору;

містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання;

приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають;

містять посилання на обсяги виробництва, придбання, продажу чи поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, яких фактично не було на день поширення інформації.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 визначено, що достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як недобросовісна конкуренція або можливості настання зазначених наслідків, в зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання.

Враховуючи, що реклама стимулює зацікавленість споживачів до придбання товарів, повідомлення у рекламних матеріалах та мережі Інтернет неправдивих Відомостей ставить Товариство у більш вигідне становище та надає йому переваги порівняно з іншими суб'єктами господарювання, які здійснюють діяльність на фондовому ринку, посилюючи при цьому його конкурентну позицію шляхом поширення неправдивих Відомостей.

Так, висновки відповідача стосовно поширення Товариством у рекламі неправдивих відомостей, що підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого статтею 15 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", відповідають матеріалам і обставинам справи та не спростовані позивачем належними доказами.

Апелянтом не обґрунтовано та не доведено наявність підстав, з якими Закон України "Про захист економічної конкуренції" пов'язує наслідки у вигляді визнання оспорюваного рішення органу Антимонопольного комітету України недійсним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для скасування рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 127/02-р/к від 11.12.2014.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО-ЦЕНТР" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО-ЦЕНТР" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 по справі №910/3781/15-г - без змін.

Матеріали справи №910/3781/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Л.В. Чорна

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.08.2015