ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.08.15р. Справа № 904/5867/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЕКСПОРТ", м. Бровари Київської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 601 469,98 грн.

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: Капран І.В., довіреність № 1 від 19.06.2015р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноекспорт" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 601 469,98 грн., з яких: 304 240,00 грн. - основний борг, 55 371,68 грн. - пеня, 13 678,30 грн. - 3% річних, 228 180,00 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 71 від 25.06.2013р., в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою суду від 07.07.2015р. порушено провадження по справі та призначено судове засідання на 27.07.2015р.

27.07.2015р. розгляд справи відкладено на 26.08.2015р.

У судове засідання з'явився представник позивача.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду), яке отримано відповідачем 05.08.2015р.

Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, відзиву на позов до суду не надав, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Відзиву на позов до суду не надано, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами (ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноекспорт" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 71 (далі - договір).

Постачальник зобов'язується передати у власність покупця станок буровий шарошечний в розібраному вигляді (далі - обладнання) за актом приймання-передачі обладнання:

- тип: СБШ-250МНА - 32

- рік випуску: 1991

- б/у з ізносом до: 10%

- кількість: 1 комплект (станок) (п. 1.1. договору).

Покупець зобов'язується прийняти вказане обладнання та оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цим договором та специфікацією (додаток № 1) до договору (п. 1.3. договору).

Вартість обладнання вказується в специфікації (додатку) до договору, встановлюється в національній валюті України - гривні (п. 4.1. договору).

Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Графік розрахунків вказується сторонами в специфікації (п. 4.3. договору).

У випадку порушення строків оплати згідно цього договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від вартості обладнання за кожен день прострочення, починаючи з 10-го дня прострочки(п. 9.2. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та скріплення їх печатками (п. 11.1. договору).

25.06.2013р. сторони договору підписали додаткову угоду № 2, якою внесли зміни до п. 1.1. розділу 1 договору та виклали його в наступній редакції: постачальник зобов'язується передати у власність покупця станок буровий шарошечний в розібраному вигляді (далі - обладнання) за актом приймання-передачі обладнання:

- тип: СБШ-250МНА - 32

- рік випуску: 1991

- б/у з ізносом до: 40%

- кількість: 1 комплект (станок).

На виконання умов договору сторони підписали специфікацію (додаток 5), в якій узгодили:

- найменування товару: буровий станок шарошечний б/у з амортизацією 40%;

- технічна характеристика: тип СБШ - 250, МНА - 32, заводський номер № 1195, рік випуску 1991;

- одиниця виміру: комплект;

- кількість: 1;

- ціна, грн., всього з ПДВ - 1 587 600,00 грн.

Умови оплати:

1) покупець здійснює передоплату в розмірі 50% від суми обладнання протягом 5 робочих днів від виставленого рахунку на передоплату;

2) покупець здійснює оплату в розмірі 30% від вартості обладнання протягом 40 робочих днів з дати підписання акту приймання-передачі;

3) решта 20% від вартості обладнання протягом 80 робочих днів з дати підписання акта приймання-передачі.

На виконання умов договору та специфікації (додаток 5) позивач передав відповідачу обладнання на суму 1 587 600,00 грн. відповідно до видаткової накладної № РН-000114 від 09.09.2013р. (а.с. 28) та виставив рахунок -фактуру № СФ-0000178 від 01.07.2013р. (а.с. 27).

09.09.2013р. сторони договору підписали акт приймання-передачі обладнання - станка бурового шарошечного СБШ-250 МНА-32, яким підтвердили, що постачальник передав, а покупець прийняв згідно договору купівлі-продажу № 71 від 25.06.2013р. обладнання, а саме: буровий станок шарошечний б/у з ізносом 40% (вартість1 587 600,00 грн.). Обладнання прийнято покупцем за кількістю та якістю. Претензій з питань кількості та якості отриманого обладнання у покупця до постачальника не має.

Позивач стверджує, що відповідач частково здійснив оплату отриманого обладнання у розмірі 1 283 360,00 грн., що підтверджується довідкою банку № 298 від 25.06.2015р. (а.с. 32).

Таким чином, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за отриманий товар у розмірі 304 240,00 грн., що й стало причиною звернення до суду.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідач доказів оплати заборгованості у розмірі 304 240,00 грн. до суду не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 304 240,00 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 55 371,68 грн. за період з 31.12.2013р. по 01.07.2014р.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

09.09.2013р. сторони договору підписали акт приймання-передачі обладнання, останні 20% від вартості обладнання мали бути оплачені протягом 80 робочих днів з дати підписання акта приймання-передачі - 30.12.2013р. Відповідно до п.9.2. покупець сплачує постачальнику пеню починаючи з 10-го дня прострочки - тобто з 09.01.2014р.

З урахуванням наведеного, а також вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", судом перераховано пеню за період з 09.01.2014р. по дату вказану позивачем у розрахунку - 01.07.2014р. за подвійною обліковою ставкою Національного банку України та встановлено, що до стягнення належить 22 755,48грн.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 13 678,30 грн. за період з 31.12.2013р. по 30.06.2015р. та інфляційні втрати у розмірі 228 180,00 грн. за період з 31.12.2013р. по 30.06.2015р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки має місце прострочення виконання зобов'язання є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги на суму 568 853,78 грн., з яких: 304 240,00 грн. - основний борг, 22 755,48грн. - пеня, 228 180,00 грн. - інфляційні втрати, 13 678,30 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача - 651,99 грн. (5,42%), на відповідача - 11 377,41 грн. (94,58%).

Також позивач просить стягнути з відповідача 8000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно з абз. 1, 2, 3 п.6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються, зокрема, з оплати послуг адвоката.

Позивачем подано копію договору №9 від 17.06.2015р. про надання юридичних послуг між ТОВ «Техноекспорт» (замовник) та Товарною біржею «Січеславська, Правова» (виконавець) та копію квитанції про сплату 8000,00грн. Однак позивачем не подано до суду копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. З урахуванням неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на відповідача зазначених сум.

24.07.2015р. позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. Просив накласти арешт на майно відповідача - нежитлове приміщення, розташоване за адресою м. Кривий Ріг, вул.Революційна, буд.3а, приміщення 1.

Статтею 66 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов або за своєї ініціативи має право вжити, передбачених ст. 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно або грошові суми.

Згідно з абз.2 п. 3 та п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи

застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для

задоволення відповідної заяви. У позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Позивач не довів наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування забезпечення позову, а саме: вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду.

Заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, що не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекспорт" про вжиття заходів до забезпечення позову.

Витрати по сплаті 1827,00грн. за подання заяви про забезпечення позову покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (50065, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекспорт" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 290, ідентифікаційний код 24890524) 568 853,78 грн., з яких: 304 240,00 грн. - основний борг, 22 755,48грн. - пеня, 228 180,00 грн. - інфляційні втрати, 13 678,30 грн. - 3% річних, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (50065, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекспорт" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 290, ідентифікаційний код 24890524) витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 377,41 грн., про що видати наказ.

Витрати по сплаті 1827,00грн. за подання заяви про забезпечення позову покласти на позивача.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення, а у разі якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення -з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.08.2015

Суддя І.В. Мілєва