РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2015Справа №910/16388/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест»

До Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

Про зобов'язання виконати умови договору та стягнення 691,16 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Федорчук В.Ю. - по дов. № 3708 від 18.12.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання виконати умови договору на розрахунково-касове обслуговування № 30/105485 від 18.03.2008, а саме перерахувати залишок коштів з поточного банківського рахунку позивача № 8501 згідно платіжного доручення № 98 від 28.05.2015 у розмірі 210 228,54 грн.; про стягнення 691,16 грн. - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з платіжними дорученнями щодо перерахування обов'язкових платежів, жодне з яких не було виконано відповідачем. У зв'язку з цим позивач звернувся до відповідача з платіжним дорученням № 98 від 05.06.2015 про перерахування залишку його коштів в розмірі 210 228,54 грн. на інший рахунок, яке також в порушення умов договору не було виконано відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 порушено провадження у справі № 910/16388/15 та призначено справу до розгляду на 13.08.2015.

Позивач в судовому засіданні 13.08.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 13.08.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 01.07.2015 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 01.07.2015 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Артема, 60, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 12.08.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 01.07.2015, надіслану за вказаною адресою, отримав 06.07.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 13.08.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Венбест» (клієнт) укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 30/105485 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 8501 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 2.1 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2 договору).

Пунктом 3.2.1. договору встановлено, що клієнт має право самостійно розпоряджатись грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обтяження такого права, встановлених чинним законодавством України.

У п. 8.1 договору зазначено, що останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

18.03.2008 між банком та клієнтом укладено додатковий договір № 1 про розрахункове обслуговування в системі електронних платежів «Клієнт-банк», відповідно до п. 1.1 якого банк зобов'язався здійснювати розрахункове обслуговування клієнта в системі платежів «Клієнт-банк», тобто здійснювати розрахункові операції за дорученням клієнта з використанням розрахункових документів в електронній формі, що передаються по каналах електронного зв'язку.

Судом встановлено, що позивачем було подано до банку платіжні доручення: № 70 від 12.03.2015 на суму 5 000,00 грн., № 71 від 13.03.2015 на суму 50 000,00 грн., № 72 від 13.03.2015 на суму 50 000,00 грн., № 73 від 13.03.2015 на суму 50 000,00 грн., № 82 від 24.03.2015 на суму 25 000,00 грн., № 96 від 05.05.2015 на суму 5 000,00 грн., № 97 від 05.05.2015 на суму 50,00 грн.

З представленої позивачем виписки по рахунку слідує, що станом на 12.08.2015 вхідний залишок коштів на вказаному рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» становить 210 228,54 грн.

Однак, банк, не зважаючи на достатній залишок грошових коштів на поточному рахунку клієнта та в порушення умов договору, не виконав платіжні доручення позивача.

Крім цього, позивач звертався до відповідача з листом № 319 від 10.04.2015, який отримано відповідачем 10.04.2015 та зареєстровано за вх. № 3408, в якому просив повернути помилково перераховані коштів 18.03.2015 в розмірі 24 000,00 грн. Товариству з обмеженою відповідальністю «Блес, у зв'язку з відсутністю договірних відносин.

Відповідач у відповідь листом № 1399 від 22.04.2015 повідомив про свою готовність конструктивно та у відповідності до вимог чинних нормативно-правових актів Національного банку України вирішувати порушені позивачем, як клієнтом питання. Також запропонував у зручний час звернутись до банку для подальшого обслуговування.

Позивач звертався до відповідача з листом № 1040 від 28.05.2015, який отримано відповідачем 29.05.2015 та зареєстровано за вх. № 4391, яким вимагав перерахувати залишок коштів у розмірі 210 228,54 грн. згідно платіжного доручення, що додається.

Так, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо здійснення списання коштів, позивачем було подано відповідачу платіжне доручення № 98 від 28.05.2015 про перерахування залишку його коштів на рахунку № 8501 в розмірі 210 228,54 грн. на іншій рахунок № 5298.

Проте, відповідач у відповідь листом № 2061 від 10.06.2015 повідомив, що намагається здійснювати платежі клієнтів в межах залишку коштів на рахунку «день у день» або на наступний день після отримання платіжного доручення, при цьому перевага надається платежам по держбюджету. Звернув увагу на перебування банківського сектору країни під впливом кризи. Знову зазначив про свою готовність конструктивно та у відповідності до вимог чинних нормативно-правових актів Національного банку України оперативно вирішувати порушені позивачем питання

Отже, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» платіжне доручення № 89 від 28.05.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» так і не виконало.

Банк має право відмовляти клієнту в обслуговуванні рахунків у випадках невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов'язків за договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (пп. 3.1.5 п. 3.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, перерахування коштів за наданими позивачем платіжними дорученнями не здійснив та мотивованої відмови, із зазначенням підстав не виконання перерахування, не надав.

Відповідно до положень статті 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1. договору банк має право використовувати грошові кошти на рахунках, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 Цивільного кодексу України).

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодекс України).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується наявність на рахунку позивача достатніх грошових коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання виконати умови договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення з перерахування коштів позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 691,16 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 691,16 грн. - 3% річних.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) виконати умови договору на розрахунково-касове обслуговування № 30/105485 від 18.03.2008, а саме перерахувати залишок коштів з поточного банківського рахунку позивача № 8501 згідно платіжного доручення № 98 від 28.05.2015 у розмірі 210 228 (двісті десять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 54 коп.

Стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Венбест» (03062, м. Київ, пр. Перемоги, 90/1, ).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» (03062, м. Київ, пр. Перемоги, 90/1, ) 4 218 (чотири тисячі двісті вісімнадцять) грн. 39 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 20.08.2015.

СуддяВ.В.Сівакова