РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа №910/423/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС КАПІТАЛ"

До Публічного акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК"

Про визнання договору недійсним

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача Бальчос Д.В. за дов. № 245 від 13.07.2015 р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС КАПІТАЛ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" про визнання договору № 5 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № Т 23.08.2011 К 280 від 14.06.2012 р. недійсним.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що загальні збори учасників юридичної особи позивача не приймали жодного попереднього рішення (погодження) щодо укладення договору № 5 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № Т 23.08.2011 К 280 від 14.06.2012 р., у зв'язку з чим в подальшому даний договір № 5 не був підписаний директором ТОВ "БІЗНЕС КАПІТАЛ" Філончуком В.М.

За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсним договір № 5 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № Т 23.08.2011 К 280 від 14.06.2012 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.01.2015 р. порушено провадження у справі №910/423/15-г, розгляд справи призначено на 02.02.2015 р.

У судовому засіданні 02.02.2015 р. представник відповідача подав суду відзив на позов, відповідно до якого останній заперечує проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

У даному судовому засіданні представник позивача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Дане клопотання судом задоволено.

Судом оголошувались перерви до 09.02.2015 р. та до 13.02.2015 р.

У судовому засіданні 13.02.2015 р., за присутності представників за довіреністю від позивача, відповідача, а також директора позивача - Філончука В.М., позивачем подано суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою визначення особи-підписанта спірного договору № 5 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № Т 23.08.2011 К 280 від 14.06.2012 р., оскільки у позивача є сумніви, що підпис на цьому договорі виконано саме директором юридичної особи позивача Філончуком Валентином Миколайовичем.

За наслідками розгляду у судовому засіданні 13.02.2015 р. клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, останнє задоволено, у зв'язку з чим ухвалою суду від 13.02.2015 р. призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено атестованим судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6), а також витребувано у відповідача оригінал договору № 5 від 20.06.2013 р. про внесення змін та доповнень до кредитного договору № Т 23.08.2011 К 280 від 14.06.2012 р.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2015 р. у справі № 910/423/15-г призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено до надання висновків судової почеркознавчої експертизи, .

09.07.2015 р. відділом діловодства суду від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов супровідний лист, в якому зазначено, що у зв'язку з тим, що станом на 26.06.2015 р. до інституту не надходили відомості про сплату попередньої вартості за судово - почеркознавчу експертизу № 5958/5959/15-32, ухвала суду залишена без виконання, а матеріали справи, надані на дослідження, повертаються. Разом із супровідним листом, до суду надішли матеріали справи № 910/423/15-г.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2015 р. провадження у справі № 910/423/15-г поновлено, розгляд справи призначено на 20.07.2015 р.

У судове засідання 20.07.2015 р. представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача надав суду пояснення по справі.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника позивача, невиконанням вимог ухвали суду, суд відповідно до ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 11.08.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 11.08.2015 р. представник позивача не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності позивача в судовому засіданні від останнього до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 11.08.2015 р. та за відсутності представника позивача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

В судовому засіданні 11.08.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2015 р. між позивачем (позичальник) та відповідачем (банк) було укладено кредитний договір № Т23.08.2011 К 280, за яким відповідач має надати позивачу грошові кошти у вигляді відкличної кредитної лінії у розмірі на строк, визначені договором, а позивач зобов'язується повернути грошові кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитною лінією, та виконати свої зобов'язання в повному обсязі (п. 1.1.).

Договором № 5 від 20.06.2013 р. про внесення змін та доповнень до кредитного договору № Т23.08.2011 К 280 від 14.06.2012 р. (далі - Договір № 5) сторони внесли зміни до кредитного договору та встановили, що плата за користування кредитною лінією становить 7% річних з урахуванням порядку та розміру її зміни згідно п. 5.3.17 договору. Також було внесено зміни до п. 5.3.17 кредитного договору.

Позивач, вважаючи, що укладений між сторонами Договір № 5 від 20.06.2013 р. про внесення змін та доповнень до кредитного договору № Т23.08.2011 К 280 від 14.06.2012 р. не відповідає вимогам чинного законодавства, вирішив звернутись до господарського суду з позовом про визнання його недійсним.

При цьому, в якості підстави для визнання оспорюваного договору недійсним, позивач визначає те, що на його думку, від імені позивача договір підписано особою-не директором, у зв'язку з чим такий договір повинен бути визнаним недійсним. Крім того, позивач вказує на відсутність в оспорюваному договорі передбачених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», а саме п. 11 ст. 6 умов - підпису сторін.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на підписання спірного договору керівником позивача, у зв'язку з чим підстави для визнання недійсним Договору № 5 відсутні, а тому відсутні підстави і для задоволення позову.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Ч. 2 даної статті передбачає, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

За змістом ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11 за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Як зазначено у п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11, у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

При цьому не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо.

Як вбачається зі змісту оспорюваного Договору № 5, сторонами погоджені істотні умови такого договору, що свідчить про те, що останній є вчиненим з моменту його укладення.

Що стосується посилань позивача на вчинення Договору № 5 не директором позивача, а саме підписання невідомою особою, то суд зазначає, що вони не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи.

Так, письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності (п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.13. № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За правилами статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з наданого позивачем Договору № 5, в останньому вказано, що від імені позивача його підписано директором Філончуком В.М. та скріплено печаткою позивача.

В свою чергу позивач заперечує вчинення такого правочину директором позивача Філончуком В.М.

З цих підстав судом було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського НДІ судових експертиз (ухвала від 13.02.1015 р.). При цьому, метою експертного дослідження було встановлення, чи виконано на спірному Договорі № 5 підпис саме Філончуком В.М. Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача як особу, яка звернулась з позовом з розглядуваних підстав.

Разом з тим, 09.07.2015 р. відділом діловодства суду від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов супровідний лист, в якому зазначено, що у зв'язку з тим, що станом на 26.06.2015 р. до інституту не надходили відомості про сплату попередньої вартості за судово - почеркознавчу експертизу № 5958/5959/15-32, ухвала суду залишена без виконання, а матеріали справи, надані на дослідження, повертаються. Разом із супровідним листом, до суду надішли матеріали справи № 910/423/15-г.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що підпис на Договорі № 5 вчинено не уповноваженою особою, у зв'язку з чим підстав вважати Договір № 5 недійсним немає.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання Договору № 5 недійсним, а тому в задоволенні позовних вимог судом відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 17.08.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева