ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.09.2015 Справа № 905/1494/15

Суддя господарського суду Донецької області Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Табачнікові В.Г., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.Кривий Ріг

до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат

імені Ілліча» м.Маріуполь в особі структурного підрозділу гірничо-збагачувальний комплекс «Укрмеханобр» м.Кривий Ріг

про стягнення 74673,76грн.

за участь представника відповідача - Команов В.В. - за довіреністю від 01.01.2015року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 51555,44грн. боргу за поставлений металопрокат, 3406,13грн. пеню, 585,12грн.- 3%річних, 19127,07грн. інфляційні витрати за несвоєчасну оплату продукції, отриманої відповідачем за договором № 17-13ГОК від 21.01.2013року.

Представник позивача не явився в судове засідання, про час і місце якого був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив.

Представник відповідача надав суду відзив, в якому заперечує проти заявленого позову на тій підставі, що позивач при зверненні до господарського суду не врахував застереження вказане в тексті договору про розгляд справи у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» «відповідно до регламенту суду) якщо спір буде стосуватися майнових вимог, по яким не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог по основній сумі.

Оцінюючи відзив відповідача, який стосується підвідомчості даної справи, господарський суд враховує наступне: підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до її компетенції (ст.12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України до спорів, які підвідомчі господарським судам України відноситься спір, з яким звернувся позивач. Оскільки у зазначеному кодексі відсутній інститут договірної підсудності, заінтересована сторона вправі звернутися до місцевого господарського суду лише на підставі вимог ст.ст. 13-16 господарського процесуального кодексу. Таким чином, місцеві господарські суди вправі вирішувати спори і у тих випадках, коли договором передбачена можливість розгляду справи чи її частини Третейським судом.

За достатністю документів, господарський суд вирішує даний спір без явки представника позивача на підставі документів наданих відповідачем, який зобов'язаний підтвердити свої заперечення відповідно до зазначеного ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідуючи підстави позову, господарський суд, встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

За своїм змістом та правовою природою договір № 17-13ГОК від 21.01.2013р., на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором постачальник (позивач) поставляє, а покупець (відповідач) приймає і оплачує на умовах договору продукцію, кількість, асортимент і ціна якої зазначені в специфікаціях.

Специфікаціями № 21від 26.10.14р. і № 22 від 10.11.2014р. сторонами узгоджений предмет поставки, якісні характеристики, кількість, ціна з урахуванням транспортних витрат, строк поставки, строк оплати - 14 календарних днів з моменту поставки.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Відповідно до видаткових накладних: № 1629 від 27.10.2014р. на суму 4697,46грн., № 1709 від 10.11.2014р. на суму 41336,40грн., № 1867 від 08.12.2014р. на суму 5521,58грн. представник відповідача, який діяв на підставі довіреностей № 541 від 02.11.2014р., і № 597 від 12.12.2014р. отримав без будь-яких зауважень товар на загальну суму 51555,44грн.

Отримання продукції на вказану суму підтверджено актом звіряння взаємних розрахунків, підписаним керівниками сторін і головними бухгалтерами підприємств.

Сторонами п.5 договору передбачено, що оплата за поставлені ресурси здійснюється в термін 10 календарних днів з моменту виставленого рахунку або строку, вказаного у специфікації, який відраховується з моменту поставки і передання документів, вказаних в пункті 6.4 договору.

Позивач не довів суду, що ним виставлявся рахунок відповідачу для оплати отриманої ним продукції, але господарський суд приймає до уваги, що визначений термін протягом якого повинно бути виконано відповідачем грошове зобов'язання пунктами 5 специфікацій.

Що стосується передачі документів, передбачених розділом 6.4 договору, позивач мав право витребувати їх у постачальника як до приймання продукції, так і після.

За загальними правилами ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач не надав суду докази виконання грошового зобов'язання. Представник відповідача підтвердив факт, що вартість отриманого товару на суму 51555,44грн. залишилась несплаченою до моменту звернення позивача з позовом до господарського суду.

Оскільки грошове зобов'язання відповідачем не виконано, господарський суд вважає доведеними підстави виникнення спору відносно стягнення заборгованості.

Несвоєчасне виконання грошового зобов'язання стало для позивача підставою для стягнення пені в сумі 3406,13грн. за період з 27.11.2014 року за 180 днів за прострочку оплати по кожній окремо накладній відповідно до п.7.2 договору.

Вирішуючи цю вимогу, господарський суд прийняв до уваги, що прострочення виконання грошового зобов'язання має місце, оскільки до вирішення спору борг залишився несплаченим.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобов'язань. Це значить, що зобов'язання сплатити пеню, а також її розмір може встановлюватись виключно договором, укладеним в письмовій формі. Сторони передбачили пунктом 7.2 договору, що за прострочення оплати товару більш за 30 календарних днів покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення оплати.

За чинним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобов'язанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобов'язання). Однак, нарахування пеня обмежується сторонами 0,04% вартості своєчасно неоплаченої продукції з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більш як за шість місяців.

Приймаючи до уваги, що сторонами договором передбачені: а) строк виконання грошового зобов'язання (п. 5 специфікацій); б) вид відповідальності за прострочення грошового зобов'язання; в) розмір пені (п. 7.2 договору), а також доведено факт прострочки виконання боржником грошового зобов'язання, господарський суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення пені в повному обсязі, так як нарахований розмір пені не більш 0,04% вартості неоплаченої продукції.

Позивач з посиланням на норми ст.625 Цивільного Кодексу України, заявив вимоги про стягнення з боржника, який не виконав своєчасно грошові зобов'язання інфляційних витрат в сумі 19127,07грн. за період з 08.01.2015р.по 26.05.2015року і 3% річних в сумі 585,12грн. за цей же період.

Вирішуючи ці питання, суд виходить з наступного: ст.625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов»язання, за вимогою кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов»язання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд, провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 19127,07грн. і 3 % річних в розмірі 585,12грн.

Господарський суд звертає увагу, на те, що договором в розділі 11 при підписання покупцем договору вказано, що розрахунки проводяться через СП ПАО «ММК ім.Ілліча» ГОК «УКРМЕХАНОБР» м.Кривий Ріг.

Приймаючи до уваги, що позов виник з вини відповідача, на нього покладаються судові витрати.

.На підставі ст.ст.526,530,546,549,610,612,625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67,193 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Кривий Ріг про стягнення 74673,76грн. з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» м.Маріуполь в особі структурного підрозділу гірничо-збагачувальний комплекс «Укрмеханобр» м.Кривий Ріг в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», ІІН 00191129, м.Маріуполь - 87504, вул. Левченка, 1 в особі структурного підрозділу гірничо-збагачувальний комплекс «Укрмеханобр», , м.Кривий Ріг - 50007, вул. Демиденко, 2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ОКПО НОМЕР_1, ІНН НОМЕР_1, св. № НОМЕР_2, м.Кривий Ріг - АДРЕСА_1 заборгованість в сумі 51555,44грн., пеню в сумі 3406,13грн., 3% річних в сумі 585,12грн., 19127,07грн. інфляційні витрати, 1827,00грн. судові витрати.

Суддя С.Ю. Гринько