РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015Справа №910/14540/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Агрофірма "Теплиці України"

до Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" в особі відокремленого підрозділу - Служби експлуатації жилого будинку-гуртожитку

про стягнення 263 676,26 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

Від позивача: Кондратенко М.О. (дов.№б/н від 01.07.2015),

Від відповідача: Завалішина Г.С. (дов. №7 від 20.01.2015),

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Агрофірма "Теплиці України" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" в особі відокремленого підрозділу - Служби експлуатації жилого будинку-гуртожитку про стягнення 263 676,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача обов'язку оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення, наданих на підставі Договору №63/36-3 від 01.04.2002 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 порушено провадження у справі № 910/14540/15 та призначено її розгляд на 02.07.2015 року.

01.07.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.07.2015 оголошено перерву до 16.07.2015 року.

За наслідками судового засідання 16.07.2015 судом постановлено ухвалу, якою продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, у задоволення клопотання сторін. У судовому засіданні 16.07.2015 судом оголошено перерву до 18.08.2015 року.

З метою надання додаткових пояснень у справі, 18.08.2015 судом оголошено перву у судовому засіданні до 25.08.2015 року.

25.08.2015 під час судового засідання представник позивача позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на обставини та факти, викладені у позові та додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача у свою чергу, заперечуючи проти позову, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

01.04.2002 між Відкритим акціонерним товариством «Агрофірма «Теплиці України», яке у 2012 змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Агрофірма «Теплиці України» (постачальник послуг) та Київським комунальним об'єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» в особі відокремленого підрозділу - Служби експлуатації жилого будинку-гуртожитку (виконавець послуг) укладено Договір надання послуг водопостачання та водовідведення № 03/36-3 (надалі іменується - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Позивач бере на себе зобов'язання забезпечити Відповідача постачанням ритної води, прийманням каналізаційних стоків, а Відповідач зобов'язується приймати вищевказані послуги і бере на себе контроль та врегулювання своєчасної сплати за отримані послуги.

Згідно із п.п. 2.2.1. п. 2 Договору Відповідач приймає послуги водопостачання та водовідведення та несе повну відповідальність за врегулювання та контроль сплати субабонентами коштів за от римані послуги.

У відповідності до п. 3.1. Договору Кількість води, що надається Відповідачу визначається Правилами, за згодою сторін. Кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з водопроводу.

Згідно із п. 3.2. Договору вартість 1 м3 води визначається за тарифами, затвердженими НКРЕ України для міського населення.

Відповідно до п. 3.3. Договору розрахунки за послуги водопостачання і водовідведення проводяться на основі рахунків, які Відповідач одержує від Позивача, кожного наступного місяця 1 числа та сплачує їх через ГІОЦ, приймаючи всі необхідні заходи, для своєчасного надходження коштів від споживачів.

Згідно із п.3.4. Договору ціна за послуги може змінюватись залежно від зміни тарифів, що надаються Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал».

Враховуючи п.3.3. Договору обов'язок Відповідача щодо оплати наданих послуг є безумовним, у зв'язку з чим, несвоєчасне отримання Відповідачем рахунків-фактур не звільняє його від обов'язку сплачувати плату за надані послуги у розмірах і у строки, обумовлені цим Договором.

Відповідно до п.6.3. Договору Договір вважається щорічно поновленим, якщо за місяць до закінчення його дії від однієї з сторін не надійде заява про його розірвання.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач стверджує що сума заборгованості за компенсацію вартості водопостачання та водовідведення за період травень 2012 року - грудень 2014 року становить 151339,27 грн.

Вказана сума заборгованості складається з заборгованості за травень 2012р. - 12,48 грн. (рахунок на оплату № 318 від 31.05.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 232 від 31.05.2012р.), червень 2012р. - 9379,41 грн. (рахунок на оплату № 374 від 30.06.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 280 від 30.06.2012р.), липень 2012р. - 11627,67 грн. (рахунок на оплату № 415 від 31.07.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 312 від 31.07.2012р.), серпень 2012р. - 5468,01 грн. (рахунок на оплату № 473 від 31.08.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 358 від 31.08.2012р.), вересень 2012р. - 8791,11 грн. (рахунок на оплату № 533 від 30.09.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 407 від 30.09.2012р.), жовтень 2012р. - 3591,81 грн. (рахунок на оплату № 592 від 31.10.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 455 від 31,10.2012р.), листопад 2012р. - 6084,93 грн. (рахунок на оплату № 649 від 30.11.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 502 від 30.11.2012р.), грудень 2012р. - 5251,77 грн. (рахунок на оплату № 687 від 31.12.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 541 від 31.12.2012р.), січень 2013р. - 4704,82 грн. (рахунок на оплату № 38 від 31.01.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 40 від 31.01.2013р.), лютий 2013р. - 4529,91 грн. (рахунок на оплату № 116 від 28.02.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 70 від 28.02.2013р.), березень 2013р. - 5378,97 грн. (рахунок на оплату № 168 від 31.03.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 117 від 31.03.2013р.), квітень 2013р. - 7477,77 грн. (рахунок на оплату № 223 від 30.04.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 165 від 30.04.2013р.), травень 2013р. - 3073,47 грн. (рахунок на оплату № 279 від 31.05.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 213 від 31.05.2013р.). червень 2013р. - 2831,79 грн. (рахунок на оплату № 349 від 30.06.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 271 від 30.06.2013р.), липень 2013р. - 1896,87 грн. (рахунок на оплату № 385 від 31.07.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 293 від 31.07.2013р.), серпень 2013р. - 2485,17 грн. (рахунок на оплату № 459 від 31.08.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 365 від 31.08.2013р.), вересень 2013р. - 3795,33 грн. (рахунок на оплату № 501 від 30.09.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 399 від ~ 30.09.2013р.), жовтень 2013р. - 4561,71 грн. (рахунок на оплату № 557 від 31.10.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 486 від 31.10.2013р.), листопад 2013р. - 3843,03 грн. (рахунок на оплату № 628 від 30.11.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 546 від 30.11.2013р.), грудень 2013р. - 2749,11 грн. (рахунок на оплату № 657 від 31.12.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 597 від 31.12.2013р.), січень 2014р. - 2730,03 грн. (рахунок на оплату № 52 від 31.01.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 45 від 31.01.2014р.), лютий 2014р. - 2334,73 грн. (рахунок на оплату № 92 від 28.02.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 80 від 28.02.2014р.), березень 2014р. - 2573,60 грн. (рахунок на оплату № 119 від 31.03.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 102 від 31.03.2014р.), квітень 2014р. - 2679,15 грн. (рахунок на оплату № 193 від 30.04.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 177 від 30.04.2014р.), травень 2014р. - 2555,13 грн. (рахунок на оплату № 241 від 31.05.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 227 від 31.05.2014р.), червень 2014р. - 3292,89 грн. (рахунок на оплату № 289 від 30.06.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 292 від 30.06.2014р.), липень 2014р. - 6181,58 грн. (рахунок на оплату № 368 від 31.07.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 338 від 31.07.2014р.), серпень 2014р. - 8109,63 грн. (рахунок на оплату № 404 від 31.08.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 377 від 31.08.2014р.), вересень 2014р. - 10046,55 грн. (рахунок на оплату № 445 від 30.09.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 423 від 30.09.2014р.), жовтень 2014р. - 6411,57 грн. (рахунок на оплату № 507 від 31.10.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 472 від 31.10.2014р.), листопад 2014р. - 4724,71 грн. (рахунок на оплату № 541 від 30.11.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 508 від 30.11.2014р.), грудень 2014р. - 2164,56 грн. (рахунок на оплату № 600 від 31.12.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 543 від 31.12.2014р.).

За неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань, щодо внесення оплати компенсації вартості водовідведення та водопостачання, ПАТ «Теплиці України» нарахувало та заявило до стягнення 99 011,64 грн. інфляційних втрат, пеню у розмірі 5 366,55 грн. та 3% річних у розмірі 7 958,80 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що станом на день розгляду спору надані позивачем послуги за договором не оплачені відповідачем.

Таким чином, позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено наявність обов'язку відповідача сплатити на користь позивача суму основного боргу за компенсацію вартості водопостачання та водовідведення у розмірі 151 339,27 грн.

Жодних доказів, які б спростовували факт надання позивачем обумовлених договором послуг відповідач не надав.

Щодо заперечень відповідача, які ґрунтуються на невстановленні у Договорі від 01.04.2002 строків оплати послуг та не визначення порядку їх оплати, суд зазначає нижченаведене.

Відповідно до п. 3.3. Договору розрахунки за послуги водопостачання і водовідведення проводяться на основі рахунків, які Відповідач одержує від Позивача, кожного наступного місяця 1 числа та сплачує їх через ГІОЦ, приймаючи всі необхідні заходи, для своєчасного надходження коштів від споживачів.

Керуючись п. 3.3. Договору Відповідач зобов'язується кожного наступного місяця 1 числа одержувати від Позивача рахунки та сплатити їх, тобто цим пунктом Договору чітко встановлений строк оплати послуг, а саме кожного наступного місяця 1 числа.

Факт визнання Відповідачем цього строку оплати послуг, підтверджується численними платежами та актами виконаних робіт (наданих послуг), які підписані Відповідачем (банківські виписки та акти виконаних робіт (наданих послуг) наявних у матеріалах справи).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не було надано Позивачу жодної вмотивованої письмової відмови від підписання Актів наданих послуг або будь-яких скарг та зауважень щодо якості наданих послуг.

Враховуючи п.3.3. Договору обов'язок Відповідача щодо оплати наданих послуг є безумовним, у зв'язку із чим, несвоєчасне отримання Відповідачем рахунків-фактур не звільняє його від обов'язку сплачувати плату за надані послуги у розмірах і у строки, обумовлені цим Договором.

Умови типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 №630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1135) п. 9 розділу Оплата спожитих послуг чітко визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Сторонами договору про надання послуг є замовник і виконавець. Замовником є особа, що зацікавлена в одержанні послуги відповідного роду, замовляє її надання на умовах, визначених договором, контролює надання послуги і оплачує її.

З огляду на вищевикладене, твердження Відповідача про те, що «предметом та розділом 2 (Права та обов'язки сторін) договору відсутнє зобов'язання Відповідача оплачувати надані послуги» спростовується, як умовами Договору так і нормам матеріального права, а саме ч. 5 ст. 626, ч. 1 ст. 692, ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу Україн та звичаїми ділового обороту.

Відповідно до ч. 5 ст. 626 Цивільного кодексу України Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Посилання відповідача на відмову від отримання послуг у грудні 2013 у зв'язку із тим, що матеріали справи не містять підписаного акту приймання наданих послуг спростовуються нижченаведеним.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Факт зміни майнового стану Позивача пов'язаного з господарською операцією - виконанням Договору підтверджується первинними документами, сформованим податковим обліком, а саме податковими накладними, податковими деклараціями з податку на додану вартість, тощо.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну.

У відповідності до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України Позивачем щодо кожної оспорюваної суми, яка була відображена у відповідних рахунках-фактурах та актах виконаних робіт (наданих послуг), було складено податкові накладні, з дотриманням умови щодо реєстрації у в Єдиному реєстрі податкових накладних та відображено в податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, Позивачем збільшено податкові зобов'язання на всю суму заборгованості за Договором надання послуг водопостачання та водовідведення № 03/36-3 від 01 квітня 2002 р. у розмірі 151339,27 грн. та сплачено податки.

Відповідно до реєстру виданих та отриманих податкових накладних (19.01.2014 подано електронну копію до податкової служби, 20.01.2014 доставлено до 2657 ДПІ У СВЯТОШИНСЬКОМУ Р-НІ ГУ МІНДОХОДІВ У М.КИЄВІ, реєстраційний номер: ), а саме п. 44 Розділу І. Видані податкові накладні - 31.12.2013 р. Позивачем складено податкову накладну де платник податку - Відповідач, загальна сума постачання, включаючи ПДВ 2749,11 грн.

Відповідач був зобов'язаний у відповідному звітному періоді до свого реєстру виданих та отриманих податкових накладних, а саме Розділу II. Отримані податкові накладні, включити вказану вище податкову накладну, яка була складена Позивачем.

Слід зазначити, що Позивачем на вказану суму було збільшено розмір податкових зобов'язань, Відповідачем цю суму віднесено до податкового кредиту.

Одночасно, однією з підстав заперечень відповідача проти позову, останній зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності, заявляючи вимогу про стягнення суми заборгованості за травень 2012 року, у той час як позов до суду подано 08.06.2015, про що відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Всебічно та повно дослідивши наявні у матеріалах докази, суд вважає хибними та безпідставними такі твердження відповідача з огляду на нижченаведене.

Положеннями статті 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У даному випадку звернення позивача з позовом відбулося у червні 2015 року, тоді як період заборгованості визначений ним з травня 2012 року - грудень 2014 року.

На виконання вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України відповідачем 16.07.2015 подано до суду заяву про застосування строку позовної давності.

За приписами ч.1. ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Так, із довідки про надходження грошових коштів від відповідача за договором, доданої до матеріалів справи, вбачається, що 31.10.2014 відповідачем внесено плату за 5-й місяць 2013 року у розмірі 6 000,00 грн., що є обґрунтованою підставою стверджувати, про переривання строків позовної давності.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції це, зокрема, господарські санкції у виді грошової суми, та надає їх виключний перелік, а саме: неустойка, штраф, пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, враховуючи норми чинного законодавства та умови укладеного договору, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 5 366,55 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 617 ЦК України, норми якої кореспондуються з положеннями ст. 218 ГК України, визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Враховуючи вищевикладене, суд вказує на помилковість тверджень відповідача, щодо незаконності нарахувань штрафних санкцій.

З урахуванням вимог ст. 266 ЦК України розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат підлягає здійсненню за весь період прострочення травень 2012 року - грудень 2014 року та становить 3% річних у розмірі 7 958,80 грн. та інфляційних втрат у розмірі 99 011,64 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені судом факти, які не спростовані відповідачем під час розгляду справи та керуючись вимогами вищезазначених законодавчих норм, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї витрати по оплаті судового збору незалежно від результатів вирішення спору. З огляду на зазначені законодавчі положення суд дійшов висновку, що судові витрати мають бути покладені на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ст. ст. 22, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Агрофірма "Теплиці України" до Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" в особі відокремленого підрозділу - Служби експлуатації жилого будинку-гуртожитку про стягнення 263 676,26 грн. - задовольнити.

Стягнути з Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" в особі відокремленого підрозділу - Служби експлуатації жилого будинку-гуртожитку (04053, місто Київ, вулиця Кудрявська, будинок 23; ідентифікаційний код 03362123) на користь Публічного акціонерного товариства "Агрофірма "Теплиці України" (04128, місто Київ, вулиця Берковецька, 6; ідентифікаційний код 03359730) суму основної заборгованості у розмірі 151 339 (сто п'ятдесят одну тисячу триста тридцять дев'ять) гривень 27 копійок, 5 366 (п'ять тисяч триста шістдесят шість) гривень 55 гривень пені, інфляційні втрати у розмірі 99 011 (дев'яносто дев'ять тисяч одинадцять) гривень 64 копійки, 7 958 (сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) гривень 80 копійок - 3% річних та 5 273 (п'ять тисяч двісті сімдесят три) гривні 53 копійки витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 25.08.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 31.08.2015 року

Суддя К.В. Полякова