ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.08.15р. Справа № 904/1761/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання", м. Дніпропетровськ, Україна

до Республіканського унітарного виробничого підприємства "Граніт", м. Мікашевичі, Лунинецький район, Берестейська область, Республіка Білорусь

про стягнення заборгованості за поставлений товар

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 4/15 від 16.02.15р.

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

У березні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Республіканського унітарного виробничого підприємства "Граніт" про стягнення заборгованості за поставлений товар за контрактом №19-ВЭД від 23.06.2014р. у розмірі 1 366 620,00 рублів РФ, що еквівалентно 598 579,56 грн., пені у розмірі 39 631,98 рублів РФ, що еквівалентно 17 358,81 грн., 3% річних у розмірі 6 514,85 рублів РФ, що еквівалентно 2 853,50 грн., інфляційних втрат у розмірі 42 365,22 рублів РФ, що еквівалентно 18 555,97 грн.

Позовні вимоги обгрунтовував неналежним виконанням відповідачем умов контракту №19-ВЭД від 23.06.2014р., укладеного між сторонами, в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

12.05.2015р. позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 39 631,98 рублів РФ, що еквівалентно 17 358,81 грн., 3% річних у розмірі 6 514,85 рублів РФ, що еквівалентно 2 853,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 42 365,22 рублів РФ, що еквівалентно 18 555,97 грн.

Відповідач у судові засідання не з"явився, подавав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. У відзиві на позов зазначив, що основний борг у розмірі 1 366 620,00 рублів РФ він сплатив у повному обсязі. Посилаючись на тяжкий фінансово-економічний стан, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Ухвалами суду від 10.03.2015р., від 20.04.2015р., від 18.06.2015р. провадження у справі зупинялось.

13.08.2015 року по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2014р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений контракт №19-ВЭД, за умовами якого постачальник зобов"язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар: штанга бурова посилена СБШ-250 черт. ШУ.00.0000СБ, у кількості 30 шт., загальною вартістю, з урахуванням ПДВ (0%), 2 733 240,00 рублів РФ.

Згідно п.2.1. контракту ціна товару установлюється в російських рублях. Валютою платежу є російський рубль.

За п.3.1. контракту поставка товару здійснюється двома рівними партіями на умовах DAP (Інкотермс 2010) Республіка Білорусь, Берестейська область, Лунинецький район, м. Мікашевичі, склад тимчасового зберігання (СВХ) РУВП "Граніт" №ВА-0401/0000194.

Відповідно до п.3.2. контракту строк поставки окремої партії товару складає 45-60 календарних днів з моменту отримання постачальником заявки на товар, надісланої факсом або електронним зв"язком.

Пунктом 3.3. контракту передбачено, що датою поставки вважається дата розміщення товару на СВХ РУВП "Граніт". Покупець протягом одного дня з дати поставки надсилає постачальнику факсом або електронним зв"язком міжнародну товарно-транспортну накладну (СMR) зі штампом СВХ РУВП "Граніт".

Згідно п.3.5. контракту разом із вантажем, що відвантажується, постачальник надсилає наступні документи: рахунок-фактуру із вказівкою країни походження товару 1 оригінал; сертифікат якості завода-виробника - 1 оригінал; міжнародну товарно-транспортну накладну (СMR), в якій вказується покупець в якості вантажоодержувача; пакувальний лист - 1 оригінал; сертифікат походження товару за ф.СТ-1 - 1 оригінал; вантажну митну декларацію 1 копія.

За п.9.2. контракту усі спори за даним контрактом, які не будуть вирішені сторонами шляхом переговорів, підлягають розгляду в Арбітражному або Економічному суді за місцем знаходження позивача з використанням норм матеріального права країни, яка розглядає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов"язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

17.07.2014р. відповідач надіслав позивачу заявку №11/6637-1 на поставку першої партії товару (а.с.24).

19.08.2014р. позивач здійснив відправку першої партії товару, яка відповідач отримав 25.08.2014р., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною А №173779 (а.с.22).

Як вбачається із матеріалів справи, 15.09.2014р. відповідач сплатив позивачу 1 366 620,00 рублів РФ за поставку першої партії товару.

13.10.2014р. відповідач надіслав позивачу заявку №11/9253 на поставку другої партії товару (а.с.19).

08.12.2014р. позивач здійснив відправку другої партії товару, яка відповідач отримав 12.12.2014р., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною А №0000567 (а.с.21).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно п.2.4. контракту товар оплачується за фактом поставки протягом 15 банківських днів з моменту поставки шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи умови контракту, відповідач повинен був розрахуватись з позивачем за поставку другої партії товару 06.01.2015р.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач оплату за поставку другої партії товару здійснив з порушенням встановленого контрактом строку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

За ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.6.3. контракту за прострочку оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05% несплаченої суми за кожен день прострочки оплати.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 39 631,98 рублів РФ за період з 03.01.2015р. по 02.03.2015р. Розрахунок здійснений на суму неоплаченого в строк товару в розмірі 1 366 620,00 рублів РФ у розмірі 0,05%.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобо"язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобо"язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Сума неоплаченого в строк товару у розмірі 1 366 620,00 рублів РФ еквівалентна 545 008,06грн. (офіційний курс Національного банку України станом на 03.03.2015р.: 10 російських рублів - 3,9889 гривень).

Господарський суд, перерахувавши пеню на суму 545 008,06грн. за подвійною обліковою ставкою Національного банку України за правильний період з 07.01.2015р. по 02.03.2015р., встановив, що вона складає 27 101,09грн., а у розмірі 0,05% пеня складає 14 987,72грн. (37 582,05 російських рублів), тобто менше пені за подвійною обліковою ставкою НБУ. Отже, до стягнення підлягає пеня, розрахована на підставі 0,05% та яка складає 37 582,05 російських рублів.

17.04.2015р. від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. В обгрунтування поданого клопотання зазначає, що знаходиться у тяжкому фінансово-економічному стані.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приймаючи до уваги майновий стан сторін, враховуючи повну оплату відповідачем основного боргу, його тяжкий фінансово-економічний стан, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% та стягнути 18 791,03 рублів РФ, що еквівалентно 7 493,86грн.

Позивач на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 6 514,85 рублів РФ за період з 03.01.2015р. по 02.03.2015р., а також інфляційні втрати у розмірі 42 365,22 рублів РФ за січень 2015р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд, перерахувавши 3% річних за правильний період з 07.01.2015р. по 02.03.2015р., встановив, що вони складають 6 177,87 рублів РФ, що еквівалентно 2 463,73грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних суд вважає за необхідне відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 42 365,22 рублів РФ за січень 2015р. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні) (п.8.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань"), а позивачем розрахована інфляція відносно російського рубля.

У зв'язку із частковим задоволенням позову судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до абз. 4 п.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Республіканського унітарного виробничого підприємства "Граніт" (225680, Республіка Білорусь, Берестейська область, Лунинецький район, м. Мікашевичі, УНП 200161167, ОКПО 00) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" (49019, Україна, м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 27, ) пеню у розмірі 18 791,03 рублів РФ (вісімнадцять тисяч сімсот дев"яносто один російський рубль 03коп.), що еквівалентно 7 493,86грн., 3% річних у розмірі 6 177,87 рублів РФ (шість тисяч сто сімдесят сім російських рублів 87коп.), що еквівалентно 2 463,73грн., та 903,26грн. (дев"ятсот три грн. 26коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 10 919,96грн., про що винести ухвалу.

Повне рішення складено 18.08.2015р.

Суддя ОСОБА_2