ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.08.15р. Справа № 904/5392/15

За позовом Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м. Дніпропетровськ

до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про стягнення 60 341,04 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 1804 від 04.11.2014 року;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 9/6-878/Кр від 25.02.2015 року.

СУТЬ СПОРУ:

Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості у сумі 60 341,04 грн., з яких: 33 343,31 грн. основна сума боргу, 22 078,45 грн. інфляційні втрати, 4 919,28 грн. 3% річних. Судовий збір у сумі 1 827,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №080137 від 01.09.2009 року про постачання теплової енергії в частині своєчасного та повного розрахунку за теплову енергію, поставлену у квітні 2010 року, у звязку з чим у останнього виникла заборгованість у сумі 33 343,31 грн. на яку позивач нарахував 3% річних у сумі 4 919,28 грн. за період з 01.06.2010 року по 30.04.2015 року та інфляційні втрати у сумі 22 078,45 грн. за період з травня 2010 року по березень 2015 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у позові. При цьому посилається на те, що відповідно до акту звірки взаємних розрахунків від 29.04.2010 року, підписаного сторонами, заборгованість станом на 20.04.2010 року відсутня, а акт звірки взаємних розрахунків від 24.12.2010 року, на який посилається позивач, відповідачем не підписувався. Крім того відповідач, посилаючись на статтю 257 Цивільного кодексу України, просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення на позов з підстав, наведених у відзиві.

Розгляд справи призначався на 10.08.2015 року, 19.08.2015 року.

У судовому засіданні 19.08.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2009 року між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (далі - Енергопостачальна організація, Позивач) та Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області (далі - Споживач, Відповідач) був укладений договір № 080137 про постачання теплової енергії (далі - Договір).

За цим договором енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію у гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (пункт 1.1. договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб);

гаряче водопостачання - протягом 350 діб;

технологічні потреби - згідно з виробничою програмою;

кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Сторони передбачили, що облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками приладів обліку, встановлених на вводах на опалення та гаряче водопостачання за адресами: вул. Короленко, 4; ж/м Тополя, 3Б, 13А (пункт 5.2. договору).

За змістом пункту 6.1. договору тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором, установлюються Дніпропетровською міською радою.

Відповідно до пункту 7.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів або за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 7.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатом якого підписується у 2-х примірниках акт на відпуск-отримання теплової енергії за формою додатку 4.

За умовами пунктів 7.3., 7.4. договору споживач зобов'язаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору, за власним платіжним дорученням із зазначенням періоду, за який він сплачує.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов'язана направити його споживачеві не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується у рахунок наступних платежів.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.09.2012 року (пункт 11.1. договору).

Відповідно до пункту 11.4. договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії будь-якою із сторін не буде письмово заявлено про його припинення.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачеві у квітні 2010 року теплову енергію на загальну суму 33 343,31 грн., що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 27 том 1).

Для отримання оплати за поставлену теплову енергію позивачем був оформлений рахунок № 080137 від 30.04.2010 року за квітень 2010 року на суму 33 343,31 грн., який разом із актом було надіслано на адресу відповідача та отримано останнім 06.05.2015 року, що підтверджується копією супровідного листа від 06.05.2015 року № 1176, фіскальним чеком про надання поштових послуг від 06.05.2015 року (штрихкодовий ідентифікатор - 928), а також реєстром відправки актів, рахунків за квітень 2010 року (а.с. 26, 29- 31 том 1).

З урахуванням викладеного та відповідно до пункту 7.4. договору оплата спожитої відповідачем у квітні 2010 року теплової енергії на суму 33 343,31 грн. мала бути здійснена до 12.05.2010 року.

Несплата відповідачем спожитої у квітні 2010 року теплової енергії на суму 33 343,31 грн. і є причиною виникнення спору.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 7.3., 7.4. договору строк оплати є таким, що настав, докази щодо сплати відповідачем спірної теплової енергії відсутні, а відтак несплачені останнім грошові кошти у сумі 33 343,31 грн. за спожиту теплову енергією у квітні 2010 року є його заборгованістю.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 4 919,28 грн. за період з 01.06.2010 року по 30.04.2015 року та інфляційні втрати у сумі 22 078,45 грн. за період з травня 2010 року по березень 2015 року розраховані невірно.

Так, фактична сума 3% річних за період із 01.06.2010 року по 30.04.2015 року із заборгованості 33 343,31 грн. буде складати 4 916,54 грн., хоча за обставинами справи позивач мав право нараховувати 3% річних з 12.05.2010 року.

Під час розрахунку інфляційних втрат позивачем не враховано наступне.

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Таким чином, з урахуванням меж позовних вимог, правильним буде нарахування інфляційних втрат із заборгованості у сумі 33343,31 грн. за період з червня 2010 року по березень 2015 року. За цей період сукупний індекс інфляції складає 165,7%, а сама сума інфляційних втрат - 21 906,55 грн. (33343,31 х 165,7% : 100% = 55249,86; 55249,86 - 33343,31 = 21 906,55).

Стосовно можливості задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 33 343,31 грн., 3% річних у сумі 4 916,54 грн. та інфляційних втрат у сумі 21 906,55 грн., суд зазначає таке.

Відповідачем подана заява про застосування позовної давності, яка заслуговує на увагу.

Так, згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За обставинами справи перебіг строку позовної давності за позовними вимогами починається з 12.05.2010 року та з урахуванням нормативних приписів статей 257, 261 Цивільного кодексу України закінчується 12.05.2013 року.

Пунктом 5.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Позивач звернувся з позовом до суду 23.06.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у позові (а.с. 3 том 1).

За статтею 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Під час розгляду справи сторони в межах своїх процесуальних прав та обов'язків, передбачених статтями 22, 33 Господарського процесуального кодексу України, не надали суду доказів на підтвердження переривання строку позовної давності за вимогами у спірних правовідносинах.

При цьому позивач не надав суду також і доказів, які б свідчили про поважність причин пропущення позовної давності.

З огляду на викладене у суду відсутні правові підстави для захисту порушених прав позивача, оскільки відповідно до частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України таке право підлягає захисту лише у разі, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Таким чином, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Пунктом 2.21. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Позивачем до позовної заяви додане платіжне доручення № 6628 від 01.12.2014 року про сплату судового збору у сумі 1827,00 грн. з призначенням платежу "за позовом МКП "Дн-ські міськ. тепл. мережі" до ФОП ОСОБА_3В.". На виконання вимог суду за ухвалою від 10.08.2015 року позивач доказів узгодження з органом Державної казначейської служби України про зміну призначення платежу за платіжним дорученням № 6628 від 01.12.2014 року суду не надав.

Суд розцінює цю обставину як відсутність доказів сплати судового збору в порядку та розмірі, визначеному законом.

Відповідно до пункту 2.23. постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі неподання доказів оплати суд вправі стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

З огляду на викладене та відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача у сумі 1827,00 грн.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Стягнути з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (49044, м. Дніпропетровськ, проспект К. Маркса, буд. 37, ідентифікаційний код 32082770) в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, ідентифікаційний код 37989269, рахунок 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за ), МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, КБКД 22030001) судовий збір у сумі 1 827,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.08.2015 року.

Суддя ОСОБА_4