ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 серпня 2015 р. Справа № 905/797/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Гідравлік - Центр"

про визнання договору № 52868 від 22.09.2014 року недійсним

За участю представників сторін:

від позивача: представник не з"явився;

від відповідача: представник ОСОБА_2

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь" (далі Позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Гідравлік Центр" (далі Відповідач) про визнання недійсним Договору № 52868 поставки від 22 вересня 2014 року (далі Договір). В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що в пунктах 6.2 та 6.3 розділу 6 Договору, Позивач та Відповідач не застосували правила Інкотермс, і як наслідок не узгодили момент переходу права власності на товар.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.07.2015 року № 905/797/15 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Гідравлік Центр" про визнання недійсним Договору № 52868 поставки від 22 вересня 2014 року передано за підсудністю до господарського суду Рівненської області.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14 липня 2015 року № 905/797/15 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

В судове засідання 18 серпня 2015 року Позивач явку повноважного представника не забезпечив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи поштове повідомлення № 72 1.

Відповідач надав відзив, у якому позовні вимоги не визнає, вважає позов не обгрунтованим, безпідставним. Зазначає, що при укладенні Договору було дотримано вимог чинного законодавства України та досягнуто згоди з усіх істотних умов, які вимагаються для договорів поставки, а також фактично виконано взяті на себе зобовязання по поставці товару для Позивача. При цьому Позивач жодних претензій до виконання Відповідачем умов Договору та якості поставленого товару не заявляв, прийнявши його.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві. Просив суд в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, повно та об'єктивно оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити. При цьому суд керувався наступним.

22 вересня 2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір поставки № 52868 від 22 вересня 2014 року. Згідно даного Договору Позивач бере на себе зобовязання передати у власність, а Відповідач зобовязується приймати та оплачувати товар, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, якого визначається Позивачем і Відповідачем у специфікаціях, які є невідємною частиною Договору (пункт 1.1. розділу 1 Договору).

Згідно пункту 2.1. Договору ціна товару зазначається в специфікаціях, які є невідємними частинами договору.

Відповідно до пункту 5.1. Договору строки та умови поставки товару зазначаються в специфікаціях;

Відповідно до пункту 5.2. Договору датою поставки товару вважається дата його передачі Позивачем Відповідачу у визначенному в специфікації місці.

При цьому пунктом 6.1. розділу 6 Договору встановлено, що Позивач зобовязується надати Відповідачу одночасно з товаром наступні документи:

- рахунок;

- сертифікат якості (паспорт, технічний паспорт, сертифікат відповідності);

- накладну (в накладній обовязкове посилання на отримувача товару);

- податкову наклану;

- товарно-транспортну накладну.

Положеннями пункту 6.3. Договору передбачено, що дата переходу права власності є дата, зазначена представником Відповідача в товарно-транспортній накладній, документом підтверджуючим такий перехід, є накладна.

Пунктом 9.1. Договору встановлено, що оплата здійснюється Відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позивача в національній валюті України.

Згідно пункту 9.3. Договору Відповідач здійснює оплату за поставлений товар протягом строку, зазначеного в специфікації, від дати отримання оригінала рахунку на оплату і сертифіката якості, якщо інше не передбачене специфікацією.

Відповідно до пункту 9.4. Договору датою оплати вартості товару вважається дата списання грошових коштів з рахунку Відповідача.

Одночасно з датою підписання Договору, Позивач і Відповідач підписали та скріпили печатками Специфікацію за № 1 від 22 вересня 2014 року до договору № 52868 від 22.09.2014, якою узгодили наступні умови постачання:

1.поставка на протязі 4 (чотирьох) календарних днів після підписання Специфікації 1;

2.на умовах СРТ м.Краматорськ склад грузоперевізника (в редакції Інкотермс-2010);

3.оплата по факту поставки на протязі 10 (десяти) календарних днів.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена вище стаття повністю кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні істотні умови господарського договору встановлюються статтею 180 ГК України, а саме предмет, ціна та строк дії договору.

Судом встановлено, що Позивачем і Відповідачем при підписанні Договору досягнуто згоди з усіх істотних умов, які необхідні для договорів поставки та повністю виконано вимоги чинного законодавства України.

В своєму позові Позивач посилається на частину 4 статті 265 ГК України, відповідно до якої статті Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України, тобто дана норма встановлює право, а не обов"язок на застосування міжнародних стандартних правил, норм в умовах договорів.

Посилання Позивача на Указ Президента України від 04 жовтня 1994 року за № 567/94 Про застосування Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів (із змінами та доповненнями) є безпідставними, оскільки він втратив чинність з 26 травня 2011 року на підставі Указу Президента України Про визнання такими, що втратили чинність, Указів Президента України від 04 жовтня 1994 року за № 567 і від 01 липня 1995 року за № 505.

Як свідчать фактичні обставини справи Позивач на виконання умов Договору здійснив поставку Відповідачу товару на загальну суму 63 441 (шістдесят три тисячі чотириста сорок одна) гривня 89 копійок, в тому числі податок на додану вартість 10 573 (десять тисяч пятсот сімдесят три) гривні 64 копійки.

Данний факт підтверджується:

1.видатковою накладною від 03 жовтня 2014 року за № 330;

2.податковою накладною від 03 жовтня 2014 року за № 333;

3.рахунком на оплату від 03 жовтня 2014 року за № 282;

4.довіреністю від 03 жовтня 2014 року за № 1969 (типова форма № М-2);

5.експрес-накладною від 04 жовтня 2014 року за № 3026;

6.експрес-накладною від 04 жовтня 2014 року за № 4640.

Варто зазначити, що з боку Відповідача не було жодних претензій до якості товару чи його кількості.

Зі свого боку Відповідач не оплатив вартість поставленого Позивачем товару на суму 63 441 (шістдесят три тисячі чотириста сорок одна) гривня 89 копійок, в тому числі податок на додану вартість 10 573 (десять тисяч пятсот сімдесят три) гривні 64 копійки.

За таких обставин Позивач з метою досудового врегулювання спору щодо сплати вартості поставленого згідно умов Договору товару направляв поштовим відправленням Відповідачу претензії від 05 листопада 2014 року за № 02/05-14 та від 15 грудня 2014 року за № 01/15-14 з вимогою сплатити існуючу заборгованість в розмірі 63 441 (шістдесят три тисячі чотириста сорок одна) гривня 89 копійок, в тому числі податок на додану вартість 10 573 (десять тисяч пятсот сімдесят три) гривні 64 копійки. Таким чином Позивачем було виконано вимоги пункту 12.2. Договору, згідно якого обовязкове досудове врегулювання спорів.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, за умовами яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що Договір поставки № 52868 від 22 вересня 2014 року не суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Даний правочин вчинено у формі встановленій законом і він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які покликається позивач у даній справі, не можуть бути підставою для визнання недійсним Договору поставки № 52868 від 22 вересня 2014 року.

Доводи позивача, що викладені у позовній заяві спростовуються наведеними вище правовими нормами та матеріалами справи, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову. За таких обставин, в позові слід відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов'язані з розглядом справи при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству "Енергомашспецсталь" у задоволенні позову.

Повний текст рішення підписано 21 серпня 2015 року.

Суддя Марач В.В.