РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року Справа № 903/638/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Павлюк І. Ю. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність від 29.07.2014 року

відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 04.08.2015 року

третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Лтд" на рішення господарського суду Волинської області від 30 червня 2015 року у справі №903/638/15 (суддя Слупко Валентина Леонтіївна)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Лтд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг Картон"

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Луцький картонно-паперовий комбінат"

про витребування майна із чужого незаконного володіння

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Розпорядженням в.о. голови суду Рівненського апеляційного господарського суду від 18 серпня 2015 року у справі № 903/638/15, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Саврія В.А. та відповідно до затверджених складів колегій, внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області (суддя Слупко В.Л.) від 30 червня 2015 року у справі №903/638/15 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 ЛТД" (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг Картон" (надалі відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Луцький картонно-паперовий комбінат" (надалі третя особа) про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено (т.1, а.с.226-227).

Вказане рішення обґрунтовано тим, що позивач реалізував через суд своє право на стягнення боргу за спірний комплект котельної установки по договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року, чим підтвердив перехід права власності на майно до ПАТ "Луцький КПК", а відтак відсутні правові підстави вважати, що його права власності покупцем порушені.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 ЛТД" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 30 червня 2015 року у справі №903/638/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити (т.2, а.с. 7-12). Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального права, а також на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що судом не було взято до уваги те, що договір зберігання був укладений 28 вересня 2011 року, тобто пізніше ніж договір купівлі-продажу. Фактично у договорі зберігання позивач та третя особа узгодили зміну до договору купівлі-продажу щодо умови про момент переходу права власності. Судом також не було звернено увагу на те, що відповідно до пункту 1.3. Договору зберігання "майно не може бути передане зберігачем третім особам". Іншими словами, місцевий господарський суд не звернув уваги, що третя особа не вправі була передавати спірне майно відповідачеві. Місцевий суд не перевірив належним чином, чи є відповідач добросовісним набувачем у розумінні частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України. Апелянт підтверджує фактичне виконання договору зберігання долученою до справи копією накладної поставки, яка по своїй суті відповідає акту приймання-передачі і є належним чином оформленою. Станом на дату підписання накладної 29 вересня 2011 року вже існував договір зберігання від 28 вересня 2011 року. Щодо доказів про сплату коштів за зберігання, то відповідно до умов пункту 3.2. Договору зберігання сплата за зберігання відбувається «на підставі виставленого виконавцем рахунку». Жодного рахунку не було виставлено, що спростовує наявність підстав у позивача здійснювати оплату за зберігання. Відсутність оплати не є підставою для недійсності договору, договір в частині грошових зобовязань є консенсуальним, оскільки сторони не обумовили виникнення зобовязань щодо зберігання майна лише з моменту реальної сплати коштів. Тому висновки суду щодо фактичного невиконання умов договору зберігання не відповідають обставинам справи. Місцевий господарський суд необґрунтовано посилається на рішення господарського суду Волинської області від 04 березня 2013 року у справі №5004/505/12 як на таке, що має преюдиційне значення. Дане рішення не носить преюдиційного характеру в даній справі, оскільки воно стосується іншого кола сторін, а відповідач не брав участь у вищезгаданій справі. Місцевий суд дійшов хибного висновку про вичерпання позивачем способів захисту своїх прав. Реалізація права в судовому порядку завершується не набранням рішення законної сили та видачею наказу, а лише повним виконанням рішення суду. Суд в рішенні зазначив, що право власності перейшло до третьої особи з моменту підписання товарної накладної. Проте договір зберігання, укладений після та на виконання договору купівлі-продажу, фактично містить зміну умови про момент переходу права власності. Так, на відміну від договору купівлі-продажу, який визначає момент переходу права власності як момент підписання товарної накладної, в пункті 1.3 Договору зберігання сторони досягли згоди, що право власності на котел до зберігача не переходить до моменту оплати повно фактичної вартості котла згідно договору поставки. Враховуючи те, що вартість котла не була оплачена у відповідності до умов договору купівлі-продажу, то право власності на котел не перейшло до ПАТ "ЛКПК".

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 липня 2015 року у справі №903/638/15 було прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження та призначено дату судового засідання на 05 серпня 2015 року (т.2, а.с. 6).

Від відповідача ТзОВ "Юг Картон" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

В судове засідання 18.08.2015 року представник третьої особи не з'явився, пояснень стосовно апеляційної скарги не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до пункту 2 ухвали апеляційного господарського суду від 05 серпня 2015 року передбачено, що неявка представників сторін в судове засідання в разі повідомлення їх належним чином не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Волинської області від 04.03.2013 року у справі №5004/505/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Лтд" до Відкритого акціонерного товариства "Луцький картонно-руберойдовий комбінат" про стягнення 1443442 грн. 31 коп. встановлено наступне:

24 листопада 2010 року між Відповідачем - ВАТ "Луцький картонно-руберойдовий комбінат" та Позивачем - ТОВ "ОСОБА_3 Лтд" укладений договір купівлі-продажу №VК/D/ТТ/ВU-992 з протоколом розбіжностей №1 від 24 листопада 2011 року, згідно пункту 1.1 якого Позивач зобов'язувався поставити, а Відповідач оплатити та прийняти котельне обладнання (Товар) відповідно до умов договору та додатків до нього.

Відповідно до пункту 6.2 Договору Відповідач зобов'язувався здійснити оплату Товару наступним чином: 20% від загальної суми договору в якості першої частини попередньої оплати Відповідач перераховує протягом семи банківських днів після підписання цього Договору, на підставі рахунку, який виставляється в день оплати, а решта 80% від загальної суми Договору Покупець оплачує протягом двох банківських днів після отримання повідомлення Продавця про готовність Товару до відвантаження, на підставі рахунку, який виставляється в день оплати. В свою чергу Позивач на підставі пункту 4.2 Договору зобов'язувався поставити Товар протягом 21 календарного тижня з моменту зарахування першої частини попередньої оплати, вказаної пунктом 6.2 Договору.

Згідно виставленого Позивачем рахунку-фактури №795/ВUD1 від 20.09.2011 року на суму 2 062 062, 31 грн. ВАТ "Луцький картонно-руберойдовий комбінат" була здійснена часткова оплата в розмірі 618 620 грн., що підтверджується випискою по рахунку від 26.09.2011 року.

29 вересня 2011 року Позивач здійснив поставку парового котла та приладдя до парового котла, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною Рр 100000005/2011/533692, в графі 24 якої міститься підпис та відбиток печатки ВАТ "Луцький картонно-руберойдовий комбінат", а також накладною №51033800-ТOТАL2, яка містить підпис головного інженера ОСОБА_4.

Оскільки Відповідач заперечував щодо дійсності печатки ВАТ "Луцький картонно-руберойдовий комбінат" та підпису головного інженера Відповідача на вказаних документах, суд 02.07.2012 року за клопотанням відповідача призначив судову почеркознавчу та технічну експертизи.

З висновку експерта №439 від 22.01.2013 року Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Волинській області вбачається, що рукописний запис Все оборудование в полном обьеме прийнято гл. инженер ВАТ "ЛКРК" /ОСОБА_5В./ 29.09.11" та підпис перед рукописним записом "/ОСОБА_5В./" розміщені на останньому аркуші накладної поставки №51033800TOTAL 2 від 29.09.2011, виконані ОСОБА_4, а відтиск печатки №1 ВАТ "Луцький картонно-руберойдовий комбінат", що розміщений в міжнародній товарно-транспортній накладній СМК Рр 100000005/2011/533692 від 29.09.2011, нанесений печаткою №1 ВАТ "Луцький картонно-руберойдовий комбінат".

Як вірно зазначено місцевим судом, зазначеним рішенням суду встановлено, що ТОВ "ОСОБА_3 Лтд" виконав умови договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року щодо поставки "Луцькому КРК" товару, в тому числі спірного комплекта котельної установки, а "Луцький КРК" здійснив оплату не в повному обсязі, сплативши лише 618620 грн., в результаті чого рішенням суду було стягнуто з покупця на користь позивача заборгованість за договором купівлі-продажу від 24.11.2010 року в сумі 1443442,31 грн. Рішення суду набрало законної сили 09.04.2013 року.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На примусове виконання рішення суду 24.04.2013 року позивачу було видано наказ №5004/505/12, який ним предявлено до заяви про визнання грошових вимог у справі №903/1452/13 про банкрутство ВАТ"Луцький КПК".

Щодо предмету спору у справі №903/638/15, позивач стверджує, що він є власником спірного комплекта котельної установки, оскільки останній був переданий ВАТ "Луцький КРК" на зберігання по договору зберігання від 28.09.2011 року згідно накладної поставки №51033800 TOTAL 2, на якій міститься напис головного інженера ПАТ"Луцький КРК" ОСОБА_4 про прийняття 29.09.2011 року всього обладнання.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що саме цією накладною поставки позивач у справі №5004/505/12 стверджував факт передачі спірного майна по договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року, про що зазначено в позовній заяві від 26.04.2012 року та у рішенні господарського суду Волинської області від 04.03.2014 року.

Пунктом 5.5 Договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року позивач та ВАТ "Луцьке КРК" узгодили, що право власності на товар переходить до покупця у момент підписання покупцем товарної накладної.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не може не погодитись з місцевим господарським судом щодо того, що фактичні обставини справи спростовують твердження позивача про те, що спірний котел був переданий ВАТ "Луцький КРК" на зберігання.

Не заперечуючи факту укладення договору зберігання від 28.09.2011 року, колегія суддів констатує, що ТОВ "ОСОБА_3 ЛТД" не підтвердив доказами фактичного виконання його умов, а саме не надав акта приймання-передачі майна на зберігання, як це передбачено пунктами 3.3 та 3.4 договору, не надав доказів про сплату коштів за зберігання (пункти 2.6.3, 3.1, 3.2), не вніс змін до договору купівлі-продажу в звязку з укладенням договору зберігання, як це визначено у пункті 11.1 договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року.

Статтею 388 Цивільного кодексу України, яка міститься в главі 29 Цивільного кодексу України "Захист права власності" та на яку посилається позивач в правове обґрунтування позовних вимог, передбачено право власника витребовувати майно у набувача.

За приписами ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України унормовано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстав заволоділа ним. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндікаційного позову, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

Предметом віндікаційного позову є вимога неволодіючого власника до незаконно володіючого невласника про витребування майна із чужого незаконного володіння, з метою відновити порушене володіння річчю.

Позивачем у віндікаційному позові може бути власник майна або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором (так званий "титульний володілець"), який на момент пред'явлення позову не володіє цим майном. Відповідачем за віндікаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном, тобто, заволоділа ним без відповідної правової підстави.

Звертаючись з такою вимогою, позивач повинен підтвердити його право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року на підставі накладної право власності на спірний котел перейшло до ПАТ "Луцький КПК", відтак апелянтом наявними та допустимими доказами не підстверджено право власності на витребуване майно, наявність майна у незаконному володінні відповідача та відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до п.1 ст.103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ,106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 30.06.15 р. у справі №903/638/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Лтд" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/638/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Дужич С.П.