Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" серпня 2015 р. Справа № 906/824/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 16.06.2015р.,

від відповідача: не з'явився,

повторно викликаний для участі в судовому засіданні в порядку ст.30 ГПК України керівник філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (м.Житомир)

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м.Житомир)

про стягнення 73805,26 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (м.Житомир) звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м.Житомир) про стягнення 73805,26 грн., з яких 46206,00 грн. основного боргу, 5829,28 грн. пені, 20607,87 грн. інфляційних та 1162,11 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 05.06.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/824/15, розгляд справи призначено на 02.07.2015р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 02.07.2015р. відкладено розгляд справи №906/824/15 на 04.08.2015р. та викликано для участі в судовому засіданні в порядку ст.30 ГПК України для дачі пояснень з питань, які виникли під час розгляду справи, керівника філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2

04.08.2015р. до суду надійшла заява відповідача за вих.№930 від 03.08.2015р. про відкладення розгляду справи №906/824/15 у зв'язку з знаходженням у відпустці представника підприємства ОСОБА_4 При цьому, в заяві вказано, що іншого кваліфікованого спеціаліста, який міг би представляти інтереси по даній справі, на підприємстві немає. До заяви додані додатки згідно наведеного в ній переліку.

Також, 04.08.2015р. до суду надійшло клопотання ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за вих.№821 від 02.07.2015р., згідно якого відповідач просить при винесені рішенні врахувати вкрай важке фінансове становище підприємства та зменшити розмір пені, яку просить стягнути позивач у своїй позовній заяві. До клопотання додані додатки згідного наведеного в ньому переліку.

Викликаний для участі в судовому засіданні в порядку ст.30 ГПК України керівник філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки в суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи філія Овруцька ДЕД ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення представнику філії 14.07.2015р. поштового відправлення - ухвали суду від 02.07.2015р. про відкладення розгляду справи №906/824/15 на 04.08.2015р. та виклик для участі в судовому засіданні в порядку ст.30 ГПК України керівника філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, зважаючи на неявку представника відповідача та викликаного для участі в судовому засіданні в порядку ст.30 ГПК України керівника філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2, для надання відповідачу можливості реалізувати принцип змагальності, забезпечення участі в судовому засіданні, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи також необхідність подання додаткових доказів, господарський суд відклав розгляд справи на 13.08.2015р. При цьому, суд вказав про обов'язковість виконання вимог ухвали суду, а також, визнав явку викликаного для участі в судовому засіданні в порядку ст.30 ГПК України керівника філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2 обов'язковою.

Проте, в засідання суду 13.08.2015р. представник відповідача не з'явився, повторно викликаний для участі в судовому засіданні в порядку ст.30 ГПК України керівник філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2 також в судове засідання не прибув.

Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" подало до суду через діловодну службу додаткові пояснення №959 від 12.08.2015р., до яких відповідач долучив засвідчену ним копію витягу з книги реєстрації довіреностей. В поясненнях зазначено, що явку в судове засідання керівника філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2 відповідач забезпечити не має можливості у зв'язку з його перебуванням у щорічній відпустці на підставі наказу №86-в від 24.07.2015 р.; що довіреність на укладання керівниками відособлених підрозділів договорів інших правочин на підприємстві не зберігається, а видається безпосередньо керівникам; що книга обліку купівлі (придбання) робіт, послуг, товарів по філії Овруцька ДЕД за 2014 рік на філії не ведеться. Крім того, у зв'язку з розглядом іншої судової справи в Житомирському апеляційному адміністративному суді за участю ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", відповідач просить розглядати справу без участі його представника.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, при цьому, що не заперечує проти зменшення розміру пені, заявленої до стягнення. Представник підтвердила також, що станом на день розгляду справи заявлена до стягнення сума заборгованості відповідачем повністю або частково погашена не була. Також, представник позивача зазначила, що вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача та викликаного для участі в судовому засіданні в порядку ст.30 ГПК України керівника філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2

За наведених обставин, зважаючи на заявлене відповідачем клопотання та неможливість явки в засідання суду в порядку ст.30 ГПК України керівника філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2 (явку якого не забезпечено відповідачем і за повторним викликом суду), враховуючи встановлені ст.69 ГПК України строки вирішення справи господарським судом (при тому, що позовна заява надійшла до господарського суду Житомирської області 03.06.2015р.), господарський суд вважає за можливе розглянути спір в судовому засіданні 13.08.2015 р. за відсутності представника відповідача та викликаного в порядку ст.30 ГПК України керівника філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2, за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення присутнього в засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2014 року між Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі начальника філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2, який діє на підставі Положення (покупець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (постачальник) укладено договір поставки №2 (а.с.10-11), згідно п.1.1 якого за цим договором постачальник зобов'язується передавати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити автошини 14.00.-20 в кількості 18 штук (товар), на умовах, визначених цим договором. Поставка товару здійснюється партіями. Кількість, номенклатура та ціна товару в партії визначаються виходячи з замовлення покупця та з урахуванням наявності товару на складі постачальника. Сума договору складає 46206,00 грн. (п.2.2. договору).

Відповідно до п.2.3. договору, приймання товару здійснюється за накладною предстанвиком покупця, який має відповідні повноваження, підтверджені документально. Датою поставки товару є дата, вказана у видатковій накладній постачальника (п.2.5. договору).

У відповідності до договору поставки №2 від 25.03.2014р., підприємцем ОСОБА_3 поставлено, а відповідачем прийнято згідно видаткової накладної №1 від 25.03.2014р. товару (автошини) на загальну суму 46206,00грн. На оплату переданого товару позивачем виставлено рахунок №5 від 25.03.2014 р. (а.с.13).

Разом з тим, свої зобов'язання по оплаті отриманого товару відповідач не виконав.

Як свідчать матеріали справи, про сплату заборгованості в сумі в т.ч. 46206,00 грн. за отриманий відповідачем товар ФОП ОСОБА_3 вручено претензію ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (а.с.67).

Несплата заборгованості й стала підставою для звернення з даним позовом до суду.

Розглядаючи спір у справі суд враховує вищевикладені встановлені обставини справи, а також, наступне.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до статті 629 цього ж кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту ст.538 Цивільного кодексу України вбачається, що при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок (ч.2, ч.4 ст.538 ЦК України).

У відповідності до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В даному випадку, хоча договором прямо не визначено строку оплати поставленого товару, безпідставним є твердження відповідача, що не наступив строк оплати за поставлений товар, оскільки: по-перше, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, строк оплати отриманого товару у правовідносинах купівлі-продажу і поставки товару визначений безпосередньо в акті цивільного законодавства - ст.692 ЦК України; по-друге, звертаючись до суду з позовом у даній справі позивач обчислював строк виконання відповідачем зобов'язання відповідно до норми ч.2 ст.530 ЦК України, як встановлено ним у претензії - 10 днів з дня її отримання (з 18.06.2014р.). Таким чином, останнім днем сплати боргу за договором позивач визначив 28.06.2014р.

Окрім того, відповідач при розгляді справи зауважував про те, що в разі непідтвердження позивачем обставин щодо підписання договору зі сторони відповідача уповноваженою особою (при цьому, відповідач стверджував про відсутність у нього документів про уповноваження підписанта договору, укладеного з позивачем) вбачаються підстави для визнання договору недійсним і, як наслідок, відмови в позові.

Разом з тим, на час розгляду даної справи договір поставки №2 від 25.03.2014р. є чинним, ніким не оспорювався та недійсним в судовому порядку не визнавався, доказів протилежного суду не надано. За наявності достатніх для цього правових підстав, відповідач вправі був звернутися з позовом про визнання недійсним даного договору поставки, в т.ч. в якості зустрічного позову в межах даної справи, проте, такою можливістю не скористався. При цьому, посилання відповідача на відсутність у позивача довіреності, виданої ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" начальнику філії Овруцька ДЕД як на підставу для сумнівів у наявності повноважень в ОСОБА_2 діяти від імені відповідача - є необґрунтованими та надуманими, оскільки не обов'язково оригінал даної довіреності мав бути переданий позивачу при укладенні договору. Крім того, відповідачем до справи подано засвідчену ним копію витягу з Книги реєстрації довіреностей (а.с.63-64), в якій міститься запис про видачу в березні 2014 року (03.14.) керівнику філії Овруцька ДЕД ОСОБА_2 довіреності на придбання шин у ФОП ОСОБА_3.

Крім того, згідно відзиву на позовну заяву (а.с.30-33) відповідач позов заперечує, зокрема, з тих підстав, що видаткова накладна №1 від 25.03.2014р. не може вважатися належним доказом отримання товару відповідачем, оскільки остання не відповідає вимогам п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", так як в ній не зазначені дані, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та отримала товар, відсутні посилання на реквізити довіреності на одержання матеріальних цінностей. Вказує, що в матеріалах справи відсутні довіреності на одержання спірного товару, що не дає змогу встановити, кому саме вручався такий товар.

Представник позивача при розгляді справи на такі доводи відповідача надала усні пояснення, зазначивши, що видаткова накладна №1 від 25.03.2014р. підписана керівником філії та скріплена її печаткою, що не викликало сумнівів у достовірності повноважень відповідача на отримання товару; тому доводи наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву вважає безпідставними та спрямованими на ухилення від виконання зобов'язань за договором поставки №2 від 25.03.2014р.

Слід зазначити, що не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи вказані у відзиві твердження відповідача про відсутність належних доказів поставки товару відповідачу, виходячи з наступного.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" унормовано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, факт здійснення господарської операції має підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким документом являється накладна - первинний разовий документ по обліку товарно-матеріальних цінностей, який для надання їй юридичної сили і доказовості повинен мати обов'язкові вищезазначені реквізити. Накладні застосовуються в усіх підприємствах і є виправданими документами на надходження або відпуск матеріальних цінностей.

Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити, визначені ч.2 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції.

З видаткової накладної №1 від 25.03.2014р. вбачається, що вона видана на виконання договору поставки №2, відображає зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. У графі "Від постачальника", накладна підписана позивачем та скріплена його печаткою. У графі "Отримав (ла)", накладна підписана ОСОБА_2, підпис якого скріплений печаткою Філії "Овруцька ДЕД" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (а.с.12). Отже, зазначені у видатковій накладній відомості в повній мірі відображають факт поставки позивачем 25.03.2014р. визначеного сторонами в договорі поставки №2 товару на загальну суму 46206,00грн. та, відповідно, його отримання Філією "Овруцька ДЕД".

Водночас слід зазначити, що норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не містять вимог щодо доказів поставки товарів та надання послуг.

Згідно з преамбулою вказаного Закону, ним визначаються правові засади регулювання, організації, ведення саме бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. При цьому, ст.9 Закону визначає підставу для бухгалтерського обліку господарських операцій - первинні та зведені облікові документи, а також вимоги до реквізитів вказаних документів.

Отже, норми вказаного Закону не регулюють спірні правовідносини, оскільки предметом спору не є правильність ведення сторонами бухгалтерського обліку або складання фінансової звітності. Неточність або неповнота відповідних даних у первинних облікових документах є підставою для застосування до відповідальних за ведення бухгалтерського обліку винних осіб визначеної чинним законодавством відповідальності.

З огляду на викладене, доводи відповідача можуть свідчити про недоліки у веденні бухгалтерського обліку юридичними особами, проте, не спростовують факт отримання відповідачем товару на суму 46206,00 грн.

За наведених обставин, доводи відповідача не знайшли свого підтвердження, а тому до уваги судом не приймаються. При цьому, доказів сплати заявленої позивачем заборгованості чи спростування такої заборгованості відповідач суду не надав.

Так, відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору; ці дані можуть встановлюватись письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників та інших осіб, що беруть участь у судовому засіданні.

Таким чином, щодо позовних вимог в частині стягнення 46206,00 грн. основного боргу, то вони є підтверженими поданими до справи належними доказами, повністю законними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню господарським судом.

Згідно встановлених обставин справи підтверджується порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №2 від 25.03.2014р.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1162,11 грн. за період прострочення оплати по видатковій накладній №1 від 25.03.2014р., а також, 20607,87 грн. інфляційних, нарахованих на існуючу суму заборгованості за вказаною видатковою накладною у період з липня 2014 року по квітень 2015 року (розрахунки, а.с.18, 56-57).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, господарський суд встановив їх арифметичну правильність та відповідність обставинам справи, а тому визнає обґрунтованими позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 в частині стягнення 1162,11 грн. 3% річних та 20607,87 грн. інфляційних.

Також, відповідно до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В пункті 5.1. договору сторони обумовили, що покупець за порушення строку оплати товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до вищевказаних норм закону та умов договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню, нараховану у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, на суму заборгованості по спірній видатковій накладній, за період з моменту виникнення прострочення в межах шести місяців нарахування пені, як це передбачено ч.6 ст.232 ГК України, в загальній сумі 5829,28 грн.

Перевіривши розрахунки позивача та встановивши їх правомірність, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення 5829,28 грн. пені.

Слід зазначити, що заперечуючи проти позову, відповідач, водночас, подав до суду клопотання (вх.№10335/15 від 02.07.2015 р., а.с.49), згідно якого просив при винесенні рішення врахувати вкрай важке фінансове становище ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та зменшити розмір пені, яку просить стягнути позивач у своїй позовній заяві. Клопотання мотивоване тим, що власність відповідача є державною власністю та відповідач відносить до державного сектору економіки, підприємство має вкрай важке фінансове становище. Вказує, що відповідач має велику кредиторську заборгованість - 24316,0 тис. грн., на яку кредитори, подаючи позовні заяви до суду, нараховують штрафні санкції та втрати від інфляції, відсотки за користування коштами. Відповідач вказує також, що має значну заборгованість перед бюджетом по сплаті податків та внесків до усіх фондів - 7000 тис.грн., в адміністративних судах знаходяться справи про стягнення з відповідача даної заборгованості.

На підтвердження викладених у клопотанні обставин відповідачем додано до клопотання копію витягу зі статуту засновника підприємства - Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (нова редакція, а.с.51-54) та довідку за вих.№819 від 02.07.2015р. про заборгованість ДП "Житомирський облавтодор" по платежах до бюджету та заробітної плати: заборгованість по заробітній платі 7675 тис.грн., по ЄСВ 3103 тис.грн., по ПДВ 4579 тис.грн., а всього 15357 тис.грн. (а.с.50).

З приводу зазначеного клопотання відповідача суд враховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд враховує, що відповідно до Статуту (а.с.51-54), Відкрите акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Дочірнє підприємство якого (ДП "Житомирський облавтодор") є відповідачем по справі, є компанією, метою діяльності якої є забезпечення економічних інтересів держави, задоволення потреб держави, населення та оборони країни в удосконаленні й розвитку автомобільних доріг загального користування. Отже, відповідно до своїх завдань, підприємство відповідача має соціальну значущість, від господарської діяльності якого залежить забезпечення потреб населення в належній якості автомобільних доріг загального користування Житомирської області.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги доводи позивача, згідно з якими останній підтвердив вкрай важкий фінансовий стан підприємства відповідача та не заперечує проти зменшення судом заявленого до стягнення розміру пені. З огляду на викладене та враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч. майнові, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача. На розсуд суду, заявлений до стягнення у даній справі розмір пені підлягає зменшенню на 60%, а саме, до 2331,71грн. пені. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до п. 3.16.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Зважаючи на зазначене та відповідно до приписів ст.49 ГПК України, судові витрати, пов'язані із розглядом даної справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, Житомирська обл., м.Житомир, вул.Перемоги,75, ідентифікаційний код 32008278) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (10006, Житомирська обл., м.Житомир, провул.3-й Каховський, буд.22, ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

- 46206,00 грн. основного боргу,

- 2331,71 грн. пені,

- 20607,87 грн. інфляційних,

- 1162,11 грн. 3% річних,

- 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.08.15

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком.)