ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10.08.2015 Справа № 908/3669/15 Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М.

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжпромкомплект"
доПублічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»
про Представники сторін від позивача: ОСОБА_1 - представник; ОСОБА_2 - директор від відповідача:не з"явилисьстягнення 93306,81 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.06.2015 позову заяву №908/3669/15 Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжпромкомплект» до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення 93306,81 грн., у тому числі 63624 грн. суми основної заборгованості, 1101,12 грн. неустойки (штрафу), 13,61 грн. пені, 28568,08 грн. інфляційних втрат, передано за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.06.2015 за вказаною позовною заявою порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 16.07.2015.

В судове засідання зявились представники позивача, відповідач явку своїх представників не забезпечив, через канцелярію суду подав клопотання про припинення провадження у справі.

Клопотання відповідача про припинення провадження у справі мотивовано тим, що п. 9.5 договору №3533 від 20.12.2013 передбачено, що у випадку виникнення спорів між сторонами щодо виконання договору, то спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу на дату виникнення вимоги) за основною сумою зобовязання, вирішуються в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (відповідно до регламенту даного суду). Оскільки предметом спору є сума заборгованості, яка станом на 05.01.2015, є меншою ніж еквівалент 10000 дол. США, то даний спір підлягає вирішенню в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група», а провадження у справі відповідно до п.п.5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України підлягає припиненню за клопотанням відповідача.

Позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача, посилаючись при цьому на рішення Конституційного суду України №44-з від 14.10.1997, на ч. 2 ст. 124 Конституції України,ч.1 ст.7, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.1, ст.12 Господарського процесуального кодексу України. Позивач наполягає на тому, що у позивача у будь-якому випадку є право на звернення до суду, а позбавлення такого права забороняється законом. Окрім того, позивач вважає, що якщо одна із сторін спору заперечує проти розгляду останнього у третейському суді, то вона має право на захист своїх інтересів в судовому порядку. Оскільки позивач заперечує проти розгляду спору у третейському суді, то такий спір підлягає розгляду в господарському суді. Також, позивач зазначає, що між сторонами не підписувалась третейська угода, а п. 9.1 договору передбачене третейське застереження та у позивача є побоювання щодо обєктивності та неупередженості вирішення спору в третейському суду. На підтвердження своєї позиції позивач додав до клопотання копії постанов Вищого господарського суду України від 17.12.2009 №2/235-09 (18/181-09) та від 02.08.2010 №2/235-09 (18/181-09).

Зясувавши правові позиції позивача та відповідача, дослідивши обґрунтованість та доведеність клопотань позивача та відповідача, суд задовольняє клопотання відповідача виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для позову стало порушення відповідачем грошових зобовязань перед позивачем по договору на придбання технологічного обладнання №3535 від 20.12.2013, який підписаний між позивачем та відповідачем, копія якого є в матеріалах справи. Відповідно до позовної заяви розмір основної суми заборгованості складається з поставок позивачем відповідачу товару, відповідно до специфікацій №6, №8, №9, №10 та видаткових накладних від 12.09.2014 №3-00011, від 04.12.2014 №3-00013, від 04.12.2014 №3-00015, від 25.12.2014 №3-00016.

Відповідно до договору №3535 від 20.12.2013, постачальником виступає позивач, який зобовязаний передати, а покупцем відповідач, який зобовязаний прийняти та оплатити товари на умовах договору.

Згідно з п. 5.2 договору оплата за поставлений товар буде здійснюватися протягом строку, вказаного в специфікаціях, який рахується з моменту поставки товару та надання документів зазначених в п. 6.3 цього договору.

Специфікацією №6 передбачений строк оплати: 100% протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару; специфікацією № 8 передбачений строк оплати: 100% протягом 15 календарних днів з моменту поставки товару; специфікаціями №9 та №10 передбачений строк оплати: 100% протягом 10 календарних днів з моменту поставки товару.

Договір та Специфікації до нього підписаними сторонами та скріплені печатками, копії містяться в матеріалах справи.

Відповідно до наявних видаткових накладних, поставка товару відбувалась згідно специфікації №6 на підставі видаткової накладної від 12.09.2014 №3-0014 на суму 31008,00 грн., згідно специфікації № 8 на підставі видаткової накладної від 04.12.2014 №3-00013 на суму 8376,00 грн., згідно специфікації №9 на підставі видаткової накладної від 04.12.2014 №3-00015 на суму 18000,00 грн., згідно специфікації №10 на підставі видаткової накладної від 25.12.2014 №-00016 на суму 6240,00 грн., всього товару поставлено на суму 63624,00 грн., вартість якого, як зазначає позивач відповідач, у строки передбачені специфікаціями не оплатив.

Враховуючи умови оплати передбачені в специфікаціях, відповідач зобовязаний був здійснити оплату товару по накладній від 12.09.2014 №3-0014 на суму 31008,00 грн. до 13.10.2014 (включно, оскільки 12.10.2014 є неробочим днем); по накладній від 04.12.2014 №3-00013 на суму 8376,00 грн. до 19.12.2014; по накладній від 04.12.2014 №3-00015 на суму 18000,00 грн. до 15.12.2014 (включно, оскільки 14.12.2014 є неробочим днем) та накладній від 25.12.2014 №-00016 на суму 6240,00 грн. до 05.01.2015 (включно, оскільки 04.01.2015 є неробочим днем).

Відповідачем не надано доказів на здійснення оплати вартості товару отриманого по вищевказаному договору та видатковим накладним та не спростовано доводи позивача про наявність заборгованості. Відповідач зазначив тільки про те, що даний спір на підставі п. 9.2 договору, за його клопотанням вирішується в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група», оскільки загальна сума заборгованості становить менше 10000 дол. США.

Відповідно до п. 9.2 договору №3535 у випадку, якщо спори та розбіжності, які виникли у звязку з цим договором або відносно його укладання, зміни, порушення, розірвання, недійсності, не будуть урегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється наступним шляхом:

- спори, майнові вимоги за якими перевищують еквівалент 10000 дол. США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимоги) за основною сумою зобовязань, вирішуються господарськими судами України;

- спори, майнові вимоги за яким не перевищують еквівалент 10000 дол. США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимоги) за основною сумою зобовязань, вирішуються в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (відповідно до регламенту даного суду), рішення якого є остаточним та обовязковим для сторін та підлягає виконанню у строки, вказані в рішенні суду.

За таких обставин, для зясування наявності підстав щодо припинення провадження у справі, судом необхідно зясувати, зокрема еквівалент суми заборгованості заявленої до стягнення у дол. США.

Отже, згідно даних на bank.gov.ua, офіційний обмінний курс 1 долара США до гривні, станом на 13.10.2014 становив 12,952882 грн., станом на 19.12.2014 становив 15,769370 грн., станом на 15.12.2014 становив 15,760382 грн., станом на 05.01.2015 становив 15,768556 грн. Отже загальна сума заборгованості, з урахуванням дати виникнення заборгованості та обмінного курсу НБУ долара США до гривні становить 4462,89 доларів США., тобто сума заборгованості не перевищує еквівалент 10000 дол. США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимоги) за основною сумою зобовязань.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

При цьому, договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного, виходячи з умов укладеного між сторонами Договору №3535, при розгляді даного спору мають застосовуватися положення п. 9.2 Договору в частині вирішення спору, майнові вимоги по якому не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов'язань, в Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (у відповідності з регламентом вказаного суду).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону України «Про третейські суди» встановлено вимоги до виду і форми третейської угоди. Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається в письмовій формі.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Отримання додаткової письмової згоди сторін за наявності третейської угоди в договорі (контракті) Закон України «Про третейські суди» не передбачає.

Як встановлено судом вище, Договір №3535 (на придбання технологічного обладнання) від 20.12.2013 містить у собі застереження щодо розгляду спорів, які виникають з правовідносин, встановлених цим договором, третейським судом.

Стаття 5 Закону України «Про третейські суди» встановлює, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо письмову угоду сторін про передачу спору на вирішення третейського суду укладено до порушення провадження у справі, то у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною та не визнавалася недійсною, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Умови п. 9.2 договору про передачу спору на розгляд Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» є чинними.

Пунктом 5 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Суд зазначає, що вказана норма є імперативною, а тому не надає право суду на власний розсуд припиняти чи не припиняти провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Крім того, відповідно до п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що: є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 ГПК). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то: у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім; у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

За таких обставин, беручи до уваги той факт, що відповідач заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, суд приходить до висновку, що при наявності чинної третейської угоди, укладеної до порушення провадження у справі, яка ще може бути виконана, сторона такої угоди повинна звертатися для вирішення спору тільки до третейського суду.

Доводи позивача стпростовуються вищевикладеним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду від 29.04.2015 у справі №910/28560/14-г, від 08.04.2010 у справі №44/358, від 19.01.2011 у справі №33/294-10 (14/272-10), від 29.07.2015 у справі №908/6217/14.

За таких обставин, враховуючи чинність третейської угоди сторін, приймаючи до уваги наполягання відповідача щодо розгляду спору між сторонами саме третейським судом, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити клопотання відповідача про припинення провадження у справі №908/3669/15.

2. Припинити провадження у справі № 908/3669/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжпромкомплект» до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення 93306,81 грн., у тому числі 63624 грн. суми основної заборгованості, 1101,12 грн. неустойки (штрафу), 13,61 грн. пені, 28568,08 грн. інфляційних втрат.

Суддя Д.М. Огороднік