ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.08.2015 Справа № 905/1177/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючої судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання Дейнегі В.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Малого приватного виробничо-впроваджувального підприємства Гермес, м.Донецьк

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ДЕЛЬТА БАНК, м. Київ

про внесення змін до кредитного договору №3.3ДС/119/2008-КЛТ від 25.04.2008р.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 за дов. №20 від 20.08.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 21.05.2015 року

Суд перебував в нарадчій кімнаті

25.08.2015р. з 10.35 год. по 10.40 год.

Суть справи:

Мале приватне виробничо-впроваджувальне підприємство Гермес, м.Донецьк звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства ДЕЛЬТА БАНК, м. Київ про внесення змін до кредитного договору №3.3ДС/119/2008-КЛТ від 25.04.2008р. Позивач просить суд задовольнити позов та внести зміни до кредитного договору, виклавши п. п. 3.4.5 та 3.4.3 в наступній редакції :

« 3.4.3 Сплачувати Банку проценти за кожним кредитом, наданим згідно з додатковими угодами: 100% від нарахованих, але несплачених процентів за увесь строк дії цього Договору сплатити протягом одного календарного року з дня завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Проценти сплачуються на рахунки Банку, що вказані у Додаткових угодах.

Датою сплати процентів вважається, дата зарахування грошових коштів на рахунки Банку, що вказані у Додаткових угодах.

У разі несвоєчасного повернення кредитів, з наступного дня за датою, яка визначена цим пунктом, розраховується пеня, що передбачена пунктом 3.4.9 цього договору, на суму простроченого платежу.»;

« 3.4.5 Повністю погасити заборгованість за кредитами протягом одного календарного року з дня завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України зі своїх поточних рахунків на рахунки Банку, що вказані у Додаткових угодах.

Датою погашення заборгованості вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки банку, що вказані у Додаткових угодах.

У разі несвоєчасного повернення кредитів, з наступного дня за датою, яка визначена цим пунктом, розраховується пеня, що передбачена пунктом 3.4.9 цього договору, на суму простроченого платежу.».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилаючись на ст. 6.2.2. Принципів міжнародних комерційних договорів УНІДРУА, ч.1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, ч.4 ст. 188 Господарського кодексу України, просить суд внести зміни до кредитного договору №3.3ДС/119/2008-КЛТ від 25.04.2008р.

Ухвалою суду від 03.08.2015р. за вказаним позовом порушено провадження по справі № 905/1177/15.

25 серпня 2015р. через канцелярію суду відповідачем наданий відзив №б/н від 17.08.2015р., в якому він заперечив проти позовних вимог, посилаючись на недоведеність впливу антитерористичної операції на господарську діяльність позивача, відсутність належного підтвердження настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності, та на відсутність істотних змін, які, в розумінні закону,є підставою для внесення змін до договору. Крім зазначеного відповідач наполягав на тому, що відносно нього запроваджена процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку, у звязку з чим він позбавлений правової можливості збільшувати строки користування кредитними коштами, оскільки це призведе до порушення інтересів кредиторів банку.

В судовому засіданні 25.08.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 25.08.2015 року відповідачем заявлено клопотання про направлення справи за підсудністю за місцем знаходження відповідача до господарського суду міста Києва.

Виходячи з ч.1 ст.15 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), справи у спорах що виникають при зміні господарських договорів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як : передати майно, виконати роботу, надати послуги , сплатити гроші.

В межах справи №905/1177/15 позивач вимагає внести зміни до кредитного договору № 3.3 ДС/119/2008-КЛТ від 25.04.2008 року, який є двостороннім, оскільки правами та обов'язками за ним наділені обидві сторони договору.

З урахуванням викладеного та приписів ч.1 ст.15 ГПК України, справу 905/1177/15 може бути розглянуто як за місцезнаходженням відповідача господарським судом м. Києва, так і за місцезнаходженням позивача господарським судом Донецької області. Враховуючи викладене, клопотання відповідача судом не задоволено.

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін було ознайомлено з правами та обовязками у відповідності із ст.22 ГПК України. Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.33 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Малим приватним виробничо-впроваджувальним підприємством Гермес (далі позичальник) укладений кредитний договір №3.3ДС/119/2008-КЛТ (далі кредитний договір), відповідно до п 1.1 якого процедура та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в національній валюті України або в іноземній валюті (доларах США, євро) з повною/частковою конвертацією у гривню, долари США та євро в межах загальної суми, еквівалентної 4 500 000 гривень за офіційним курсом НБУ.

За змістом п 3.4.5 сторони визначили строк виконання зобовязання не пізніше 23 квітня 2010р.

Пунктом 3.4.3 договору передбачена зобов'язаність позичальником сплачувати банку нараховані проценти за кожним кредитом, наданим згідно з додатковими угодами, з 1 по 19 число кожного місяця до останнього робочого числа наступного місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами. Проценти сплачуються на рахунки банку, що вказані у додаткових угодах. Датою сплати процентів вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки банку, що вказані у Додаткових угодах. У разі несвоєчасної сплати процентів, з наступного дня за датою, яка визначена ним пунктом, розраховується пеня, що передбачена пунктом 3.4.9 цього договору, на суму простроченого платежу.

Згідно п. 5.1 договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного погашення позичальником кредитів, процентів за користування ними, комісій, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 ГК України.

Як зазначає позивач, та не спростовує відповідач, майнові права за кредитним договором згідно договору про відступлення права вимоги від 19.06.2013 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», передані відповідачеві, про що останній повідомив позивача листом від 26.06.2013 року.

25.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням внести зміни до кредитного договору, а саме викласти п. 3.4.5 та 3.4.3 договору в новій редакції, визначивши строк виконання зобовязань по поверненню кредиту та сплаті відсотків - протягом одного року з дня завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. В обґрунтування зазначеної вимоги , позивач посилається на висновок Донецької торгово-промислової палати (далі «ДТПП») про істотну зміну обставин від 28.04.2015 року № 648/12-12/03. За висновком ДТПП, зростання курсу валюти долару США по відношенню до гривні, наявність на території здійснення господарської діяльності позивача терористичних актів, воєнних дій в ході проведення на території Донецької області антитерористичної операції , пошкодження та знищення шляхів сполучення , товарно-матеріальних цінностей , рухомого та нерухомого майна є істотною зміною обставин за укладеним кредитним договором № 3.3ДС/119/2008-КЛТ.

Листом від 10.07.2015 року № 4934, відповідач відмовив в прийняті пропозиції позивача, посилаючись на введення в банку тимчасової адміністрації, метою якої є захист прав та інтересів вкладників, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та збереження його активів. Відповідач вважає, що пролонгація строків погашення будь-яких платежів призведе до погіршення істотних умов кредитного договору, що порушить інтереси вкладників.

За загальним правилом, встановленим ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору у звязку із істотною зміною обставин допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.4 ст.652 ЦК України, зміна договору за рішенням суду в умовах істотної зміни обставин допускається у виняткових випадках, при цьому необхідно довести недоцільність його розірвання у зв'язку з наявністю однієї з альтернативних умов: розірвання договору має суперечити суспільним інтересам або може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Згідно ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Позивач, з посиланням на висновок ДТПП, вказує обставину, яку вважає істотною- зростання курсу валюти - долару США по відношенню до української гривні. З огляду на правову позицію Верховного Суду України, викладену в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) від 01.10.2010р., та позицію Вищого господарського суду України, викладену в Постанові Пленуму «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», зростання курсу долара США - валюти кредиту, не може розцінюватись як істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні у відношенні до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Таким чином, зазначена обставина не є істотною в розумінні ст. 652 ЦК України, у звязку з тим, що із суті спірного кредитного договору та звичаїв ділового обороту випливає, що ризик зміни обставин, повязаної з коливанням курсу валюти, в якої виражено зобовязання, несе заінтересована (зобовязальна) сторона, тобто позичальник.

Також, позивач, посилаючись на висновок ДТПП, вказує на неможливість стабільної роботи через призупинення фінансових операцій банківськими установами на території міста Донецька. Дійсно, Постановою Правління Національного Банку України від 06.08.2014 № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» банкам України заборонено здійснювати усі види фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Проте, згідно п. 4 зазначеної постанови, банки до повного відновлення діяльності вправі надавати клієнтам послуги за допомогою засобів мобільного обслуговування.

За змістом ст. ст. 2, 1066 ЦК України, субєктами відносин за договором банківського рахунку є юридичні та фізичні особи. За Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи в Україні», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, призупинення діяльності банківських установ (їх структурних підрозділів) на окремих територіях не є підставою для закриття рахунків клієнтів та відмови в їх обслуговуванні.

Таким чином, призупинення фінансових операцій на окремій території, не перешкоджає клієнтові використовувати грошові кошти, які обліковуються на його рахунках в Банку, незалежно від того, що договір про банківський рахунок укладався за місцезнаходженням банківської філії (відділення), діяльність якої не здійснюється не території міста Донецьк.

Позивач не довів неможливість використання ним рахунків, які були ним відкриті в банківських установах, діяльність яких наразі в місті Донецьку не здійснюється за постановою НБУ № 466, як і не довів неможливість відкриття ним нових рахунків в банківських установах, розташованих на території, підконтрольної української владі.

Таким чином, зазначена обставина не є істотною в розумінні ст. 652 ЦК України, у звязку з тим, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися (мала змогу використовувати грошові кошти на рахунках, відкритих раніше в установах банків, та мала змогу використовувати рахунок дистанційно (за допомогою засобів звязку).

Істотну зміну обставин позивач підтверджує висновком Донецької торгово-промислової палати України від 28.04.2015 року № 648/12-12/03. Суд критично ставиться до цього доказу у звязку із наступним.

Для зясування обставин, які є істотними, у розумінні ст. 652 ЦК України, суди наділені правом самостійно надавати оцінку обставинам, на які посилається позивач як на підставу для зміни договору.

За змістом ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» до компетенції Торгово-промислових палат входить засвідчення форс-мажорні обставин (обставин непереборної сили), які є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання ( ст. 617 ЦК України). Позовні вимоги позивача не повязані з вирішенням питання про звільнення від відповідальності.

До того ж, ДТПП у зазначеному висновку посилається на загальновідомі факти без привязання їх до діяльності позивача. Так, посилання на «діяльність окремих озброєних угрупувань, які фактично блокують роботу підприємств, всі транспортні і банківські системи», виявлення та розслідування правоохоронними органами в ході проведення АТО «численних кримінальних правопорушень, які мають ознаки терористичних актів, диверсій, умисних вбивств….», без визначення конкретних фактів, повязаних з діяльністю позивача, не може прийматися судом як належний доказ істотної зміни обставин, що зумовлює зміну кредитного договору, укладено між позивачем та відповідачем.

Також суд, вважає ілюзорним термін, на який позивач бажає відстрочити виконання зобовязань по сплаті кредиту та процентів - «протягом одного календарного року з дня завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України». Застосування такого терміну без привязання до діяльності субєктів правовідносин порушить співвідношення майнових інтересів сторін та позбавить відповідача того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору.

Згідно зі ст. 346 ГК України для зниження ступеня ризику банки зобовязані надавити кредити позичальникам, попередньо вивчити стан його господарської діяльності та платоспроможність, спрогнозувати ризик непогашення кредиту. Тобто, строки користування кредитними коштами повинні бути обґрунтованими, реальними та повязаними з господарською діяльністю позичальника. Всупереч цьому, позивач жодним чином не підтвердив реальну змогу виконати зобовязання у термін, який ним визначений в пропозиції про зміну кредитного договору.

Крім зазначеного, судом враховано, що постановою Національного банку України № 150 від 02.03.2015р. ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015р. з 03.03.2015р. розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Рішенням № 147 від 03.08.2015р. подовжено строк здійснення тимчасової адміністрації до 02.10.2015р.

За змістом ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація є процедурою виведення банку з ринку. Згідно ст. 36 Закону, з дня початку процедури виведення банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд гарантування вкладів набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ст. 39 зазначеного Закону виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснюється одним з таких способів:

ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб;

ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобовязань на користь приймаючого банку;

відчуження всіх або частини активів і зобовязань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;

створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобовязань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;

продаж неплатоспроможного банку інвестору.

Згідно ст. 38 Закону, протягом тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів зобовязаний забезпечити збереження активів банку та вжити передбачені законодавством заходи щодо стягнення заборгованості з боржників.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що укладання субєктом, який виводиться з банківського ринку, угод, направлених на подовження діяльності на ринку (шляхом подовження строків кредитування), суперечить приписам Законів України «Про банки та банківську діяльність», «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та порушує інтереси кредиторів та можливих інвесторів такого банку.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд вважає, що зміна пунктів 3.4.3 та 3.4.5 кредитного договору № 3.3/ДС/119/2008-КЛТ на відповідні пункти в редакції позивача порушить приписи ст. 203 ЦК України.

Беручи до уваги ненадання позивачем належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності одночасно умов, визначених ч.2ст.652 ЦК України, які обумовлюють необхідність зміни умов кредитного договору №3.3ДС/119/2008-КЛТ від 25.04.2008р., особливий статус відповідача на час пропозиції про внесення змін до кредитного договору, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 203, 205-207, 212, 215, 651, 652, §2 Глави 71 Цивільного кодексу України, ст.ст. 345-348 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Малого приватного виробничо-впроваджувального підприємства Гермес, м. Донецьк до Публічного акціонерного товариства ДЕЛЬТА БАНК, м. Київ про внесення змін до кредитного договору №3.3ДС/119/2008-КЛТ від 25.04.2008р. відмовити повністю.

У судовому засіданні 25.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення за правилами ст.ст.84-85 ГПК України підписано 31.08.2015р.

Суддя П.В. Демідова