ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2015 р.Справа № 922/3382/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Березкіній А.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром", м. Суми
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект", м. Харків
про стягнення 8 352 167,29 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Паламаренко Т.І., довіреність №15-10045 від 31.12.2014р.;

відповідача - Краснікова П.І., довіреність №б/н від 01.06.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" 5876939,60 грн. - основної заборгованості, 865924,42 грн. - пені, 1564281,02 грн. - інфляційних витрат та 45022,25 грн. - 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 10.12.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу електроенергії №27-ЭЭ-08, за яким у позивача перед відповідачем виникла переплата в сумі 6 476 939,60 грн., оскільки з 15.01.2015 року постачальником електроенергії позивачу є ПАТ "Сумиобленерго", а тому відповідно до п.5.3. договору купівлі-продажу електроенергії №27-ЭЭ-08 від 10.12.2008 р. сума переплати має бути повернута позивачу за його письмовою вимогою, у зв`язку з чим 19.02.2015 року позивач направив відповідачу відповідну вимогу про повернення суми переплати, проте відповідач повернув її лише частково: 300 000 грн. - 10.04.2015 р. та 300 000 грн. - 12.05.2015 р., а тому сума основного боргу становить 5876939,60 грн. Враховуючи те, що відповідачем не повернуто позивачу грошові кошти в сумі 5876939,60 грн., останній вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних відповідно до ст. 625 ЦК України, а також стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ згідно Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 червня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 02 липня 2015 року о 10:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 липня 2015 року розгляд справи відкладено на 04 серпня 2015 р. о 10:30 год.

В судовому засідання 04 серпня 2015 року було оголошено перерву до 11:00 год. 10 серпня 2015 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України для надання можливості представнику відповідача надати відзив на позовну заяву та контррозрахунок суми заборгованості, а також для необхідності надання позивачем письмових заперечень проти доводів відповідача стосовно зарахування суми попередньої оплати в рахунок існуючої заборгованості відповідача за договором купівлі - продажу електроенергії №27-ЭЭ-08 від 10.12.2008р.

Позивач 10.08.2015р. надав додаткові письмові пояснення (вх. №31937), які долучено судом до матеріалів справи. У письмових поясненнях позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зокрема посилаючись на те, що відповідачем безпідставно було нараховано двократну вартість різниці фактично спожитої електроенергії та договірної величини, а також не доведено списання 5 876 939,60 грн. та необгрунтовано проведення зарахування цих коштів в рахунок вимог відповідача.

Відповідач 10.08.2015р. надав відзив на позовну заяву (вх. №18603), який судом долучено до матеріалів справи. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема посилаючись на те, що у позивача існувала заборгованість перед відповідачем за договором купівлі-продажу електроенергії №27-ЭЭ-08 від 10.12.2008 р. по сплаті нарахованої плати за споживання електричної енергії понад договірні величини в грудні 2012 р. в розмірі 8 588 247,60 грн., у зв`язку з чим керуючись положеннями п.5.3. даного договору відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості позивача перед відповідачем зараховано кошти в сумі 5 876 939,60 грн., а тому вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем.

Відповідачем 10.08.2015р. також подано до суду клопотання (вх. №31939), в якому він просить суд відкласти розгляд справи та витребувати у ПАТ "Сумихімпром" акт прийому - передачі електроенергії №02/3/11 від 30.11.2012р., акт звірки взаємних розрахунків №02/3/11 від 30.11.2012р., акт прийому - передачі електроенергії №02/3/12 від 31.12.2012р. та акт звірки взаємних розрахунків №02/3/12 від 31.12.2012р., у зв'язку з втратою відповідачем своїх примірників вищевказаних актів.

Крім того, 10.08.2015р. відповідачем подано до суду клопотання (вх. №31938) про продовження строку вирішення спору по справі поза межами двох місячного строку на 15 днів, у зв'язку з необхідністю надання додаткових доказів по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 серпня 2015 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Витребувано у Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" акт прийому - передачі електроенергії №02/3/11 від 30.11.2012р., акт звірки взаємних розрахунків №02/3/11 від 30.11.2012р., акт прийому-передачі електроенергії №02/3/12 від 31.12.2012р. та акт звірки взаємних розрахунків №02/3/12 від 31.12.2012р. Задоволено клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору поза межами двох місячного строку на 15 днів. Продовжено строк розгляду спору поза межами двох місячного строку на 15 днів. Задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на "13" серпня 2015 р. о 11:00 год.

Позивач 13.08.2015р. надав додаткові письмові пояснення з додатковими документами, згідно з додатком (вх. №32605), які судом долучено до матеріалів справи. У наданих письмових поясненнях позивач зазначає, що відповідно до п.2.6. п. 2 Додаткової угоди № 3 від 28.07.2009 р. до вказаного Договору позивач мав розрахуватися з відповідачем за фактично використаний об`єм електроенергії до 5 числа місяця наступного за розрахунковим періодом та відповідно до умов цього договору позивачем 03.12.2012 року було повністю сплачено грошові кошти за поставлену електроенергію в листопаді 2012 року, а тому застосування до позивача на грудень 2012 року договірної величини споживання електричної енергії на рівні встановленої для позивача екологічної броні електропостачання є безпідставним, до того ж позивач зазначає, що відповідач не довів до відома позивача про договірну величину споживання електричної енергії на грудень 2012 року на рівні встановленої для позивача екологічної броні електропостачання, у зв`язку з чим нарахування плати за споживання електроенергії понад договірну величину у розмірі 8 588 247,60 грн. є безпідставним.

Крім того, позивач надав супровідним листом (вх. №32608) лист №27-586 від 30.01.2015р., який судом долучено до матеріалів справи.

Відповідач 13.08.2015р. надав супровідним листом (вх. №32610) додаткові документи, згідно з додатком, які долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив суд задовольнити його.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

10 грудня 2008 року між ТОВ "Енергоінвестпроект" (відповідач) та ПАТ "Сумихімпром" (позивач) був укладений Договір № 27-ЭЭ-08 купівлі-продажу електроенергії (надалі - Договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з пунктом 1.1. Договору Продавець (ТОВ "Енергоінвестпроект") зобов'язався продавати погодинно електричну енергію, а Покупець (ПАТ "Сумихімпром") зобов'язувався погодинно приймати і оплачувати електричну енергію на умовах та в строки, передбачені даним Договором, додатками до нього та діючими законодавчими і нормативними актами.

Пунктом 3.3.3. Договору встановлено, що Покупець зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за електричну енергію у відповідності з умовами даного Договору та Додаткових угод до нього.

Пунктом 5.5. Договору встановлено, що порядок та строки оплати за даним Договором визначаються Сторонами в Додатковій угоді про порядок та строки оплати за Формою № 2 (Додаток №2), що є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди №6 від 03 червня 2011 року до Договору оплата за обсяг електричної енергії, що купується, здійснюється Покупцем поетапно в розрахунковому періоді в наступні строки:

- до 15 числа розрахункового періоду (включно) - 50% від загальної вартості заявленого до поставки у розрахунковому періоді обсягу електричної енергії;

- до 30 числа розрахункового періоду (включно) - остаточний розрахунок за фактично спожитий обсяг електроенергії, використаної у розрахунковому періоді.

Згідно пункту 1 додаткової угоди №3 від 28.07.2009 року ціна 1 кВт/год електроенергії на 1-му класі (напруга понад 35 кВт/год) складає 100% від роздрібного тарифу за один кВт/год електричної енергії ЕК (без урахування ПДВ) та може бути скоригований по закінченню розрахункового періоду у бік зменшення.

Відповідно до п. 4.1. Договору обсяг електроенергії що продається, на кожний розрахунковий період в межах строку дії даного Договору визначається Сторонами в Плані-графіку купівлі-продажу електричної енергії, що є невід'ємною частиною даного Договору.

На виконання вказаного положення Договору між відповідачем - ТОВ "Енергоінвестпроект" та позивачем - ПАТ "Сумихімпром" був укладений План-графік купівлі-продажу електроенергії на листопад 2012 року, відповідно до якого Сторони погодили обсяг постачання електричної енергії у листопаді 2012 року на рівні 13 600 000 кВтгод на 1-му класі напруги.

Відповідно до Акту № 02/3/11 прийому-передачі електроенергії від 30.11.2012 року ПАТ "Сумихімпром" в листопаді 2012 року спожило електроенергію в обсязі 13 467 590кВт.год. на загальну суму 12 019 016,02 грн.

Проте з пояснень відповідача та з матеріалів справи убачається, що у листопаді 2012 року позивач ПАТ "Сумихімпром" порушило умови Договору щодо своєчасної і повної оплати за електроенергію.

Так відповідно до акту № 02/3/11 звірки взаємних розрахунків від 30 листопада 2012 року, що підписаний та затверджений позивачем та відповідачем, станом на 30.11.2012 року заборгованість ПАТ "Сумихімпром" за спожиту за листопад 2012 р. електроенергію складає 4 015 640,47 грн.

Відповідно до умов Договору в редакції додаткової угоди №6 від 03 червня 2011 року позивач мав сплатити відповідачу вартість спожитої за листопад 2012 р. електроенергії в сумі 4 015 640,47 грн. до 30 листопада 2012 р., проте згідно наданих позивачем до матеріалів справи банківських виписок по рахунку оплату здійснив - 03 грудня 2012 року.

Згідно п. 4.3. в редакції Додаткової угоди № 4 від 09.11.2009 року до договору, у випадку виникнення у Споживача заборгованості за спожиту електроенергію у попередніх розрахункових періодах та продовження строку дії договору № 27-ЭЭ-08 від 10.12.2008 року, Постачальник має право заявити Споживача на черговий розрахунковий період на рівні затвердженої для нього екологічної, аварійної, технологічної броні, яка у такому випадку буде являтися договірною величиною. Споживач може збільшити обсяг заявленої електроенергії на цей розрахунковий період за умови її оплати згідно встановленому Договором порядку.

За наявності вказаної заборгованості позивача у листопаді 2012 року за електроенергію у розмірі 4 015 640,47 грн., відповідно до п. 4.3. Договору, відповідач ТОВ "Енергоінвестпроект" листом від 01.12.2012 року вих. № 685 довело до позивача ПАТ "Сумихімпром" на грудень 2012 року договірну величину споживання електричної енергії у розмірі 576 600 кВт.год, тобто на рівні встановленої для ПАТ "Сумихімпром" екологічної броні електропостачання.

Вказаний лист та додатки зазначені у цьому листі - акт приймання-передачі електричної енергії № 02/3/11 від 30.11.2012 року та акт звірки розрахунків № 02/3/11 від 30.11.2012 року було направлено позивачу та отримано останнім 10.12.2012 р., що підтверджено наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.150 Т.3) та журналом вхідної кореспонденції позивача за 10.12.2012 р.

Посилання позивача та той факт, що ним отримані лише акт приймання передачі та акт звірки без відповідного листа суд вважає невмотивованими та безпідставними з огляду на підтвердження доказами факту направлення такої поштової кореспонденції відповідачем та її отримання позивачем. В свою чергу позивач не надав доказів неодержання ним листа від 01.12.2012 року за вих. № 685, як-то довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу позивача відповідного поштового відправлення, тощо.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживачі (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Так згідно акту № 02/3/12 прийому-передачі електроенергії від 31.12.2012 року ПАТ "Сумихімпром" у грудні 2012 року спожило електроенергію в обсязі 12 124 600кВт.год. на 1-му класі напруги.

З огляду на встановлену для ПАТ "Сумихімпром" договірну величину споживання електроенергії в розмірі 576 600 кВт.год., обсяг споживання ПАТ "Сумихімпром" електроенергії у грудні 2012 року понад договірну величину склав 11 548 000 кВт.год.

Постановою НКРЕ України від 22.11.2012 №1495 "Щодо встановлення роздрібних тарифів на електроенергію з урахуванням граничних рівнів при поступовому переході до формування єдиних роздрібних тарифів для споживачів на території України" на грудень 2012 року для 1-го класу напруги встановлений роздрібний тариф у розмірі 0,7437 грн/кВт.год. (без ПДВ).

Відтак на обсяг перевищення споживання електроенергії понад договірну величину ПАТ "Сумихімпром" була нарахована плата за споживання електроенергії понад договірну величину у розмірі 11 548 000 кВтгод * 0,7437 грн/кВтгод = 8 588 247,60 грн. про що відповідачем направлено позивачу відповідний рахунок - фактуру № СФ-0000927 від 31.12.2012 року про сплату штрафних санкцій за об'єм перевищення договірної величини споживання електроенергії в сумі 8 588 247,60 грн., який отримано позивачем 08.01.2013 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.145 Т.3).

Зазначена сума за споживання електроенергії понад договірну величину у грудні 2012 року в розмірі 8 588 247,60 грн. позивачем ПАТ "Сумихімпром" відповідачу ТОВ "Енергоінвестпроект" сплачена не була.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами станом на 12.05.2015 року на рахунку відповідача ТОВ "Енергоінвестпроект" перебували грошові кошти в сумі 5 876 939,60 грн., що були перераховані позивачем ПАТ "Сумихімпром" як аванс за заявлену на лютий 2015 р. електроенергію.

Відповідно до пункту 5.3. Договору № 27-ЭЭ-08 купівлі-продажу електроенергії подавець ТОВ "Енергоінвестпроект" має право у випадку виникнення заборгованості за періоди, що передують розрахунковому, грошові кошти, отримані Продавцем у вигляді оплати за електроенергію у розрахунковому періоді, зарахувати у рахунок погашення існуючої заборгованості.

З урахуванням встановленого сторонами права відповідача щодо зарахування, останній, керуючись положеннями пункту 5.3. Договору провів таке зарахування грошових коштів в розмірі 5 876 939,60 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості позивача - ПАТ "Сумихімпром" перед відповідачем ТОВ - "Енергоінвестпроект" по сплаті нарахованої плати за споживання електричної енергії понад договірні величини в грудні 2012 року в розмірі 8 588 247,60 грн., що на думку суду є правомірним з огляду на підтвердження існування такої заборгованості та встановленого сторонами в договорі права відповідача на проведення такого зарахування.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на вищенаведене, відсутність порушення відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором, суд не вбачає підстав для задоволення вимог публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" до товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу електроенергії № 27-ЭЭ-08 від 10.12.2008 року в сумі 5876939,60 грн.

Доводи позивача стосовно своєчасного проведення ним розрахунку за поставлену електроенергію в листопаді 2012 року відповідно до п.2.6. п. 2 Додаткової угоди № 3 від 28.07.2009 р. до вказаного Договору є безпідставними та спростовані матеріалами справи, адже відповідно до умов Договору в редакції додаткової угоди №6 від 03 червня 2011 року позивач мав сплатити відповідачу вартість спожитої за листопад 2012 р. електроенергії в сумі 4 015 640,47 грн. до 30 листопада 2012 р., проте згідно наданих позивачем до матеріалів справи банківських виписок по рахунку оплату здійснив - 03 грудня 2012 року, а тому суд вважає, що відповідач правомірно відповідно до умов Договору заявив Споживача на черговий розрахунковий період - на грудень 2012 р. на рівні затвердженої для нього екологічної броні електропостачання та внаслідок споживання позивачем у грудні 2012 р. електроенергії понад договірну величину нарахував відповідно до Закону України "Про електроенергетику" двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Також, суд відхиляє доводи позивача стосовно безпідставності проведення відповідачем зарахування суми 5 876 939,60 грн. у рахунок погашення існуючої заборгованості позивача, адже таке право передбачено п. 5.3. Договору.

Згідно п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України (свобода договору) встановлено наступне. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 865924,42 грн. - пені, 1564281,02 грн. - інфляційних витрат та 45022,25 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Установлене статтею 3 названого Закону обмеження розміру пені не стосується неустойки, встановленої іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вище встановлено судом відповідачем не було порушено зобов'язання за вищезазначеним договором, зобов`язання відповідача за даним договором не мають характеру грошових, сторонами не встановлена в договорі відповідальність відповідача за несвоєчасне повернення суми авансового платежу, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення пені не підлягають задоволенню.

Також, суд зазначає, що згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, у п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат також є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору при відмові в позові покладаються на позивача.

За таких обставин, суд покладає на позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 73 080 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 13, 55, 64, 124, 129 Конституції України; ст.ст.3, 6, 15, 16, 509, 525, 526, 547, 549, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 655, 662 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 193, 216, 217, 230, 343 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повне рішення складено 18.08.2015 р.

Суддя І.О. Чистякова