РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2015 р. Справа № 924/895/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Крейбух О.Г. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Лелех І.Ю.

за участю представників сторін:

позивача 1 - не з`явився

позивача 2 - Остапенко В.М. довіреність № 14-109 від 18.04.2014р.

відповідача - не з`явився

прокуратури - Ковальчук І.Л. посвідчення № 031264 від 12.01.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 14.07.2015 р. у справі № 924/895/15 (суддя Димбовський В.В.)

за позовом Шепетівського міжрайонного прокурора в інтересах держави та органу державного управління, який її уособлює Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ, публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", м. Шепетівка

про стягнення 7657666,01 грн. - основної суми боргу, 927810,55 грн. - пені, 188068,80 грн. - 3% річних, 4392136,01 грн. - інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року прокурор в інтересах позивача звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" про стягнення 7657666,01 грн. - основної суми боргу, 927810,55 грн. - пені, 188068,80 грн. - 3% річних, 4392136,01 грн. - інфляційних втрат. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про закупівлю природного газу та обґрунтовано приписами статей 523, 525, 526, 549, 625 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Рішенням від 14.07.2015 року господарського суду Хмельницької області позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 7657666,01 грн. основної суми боргу, 463905,28 грн. пені, 188067,59 грн. 3% річних, 3926129,52 грн. інфляційних втрат. В стягненні 1,21 грн. 3% річних, 466006,49 грн. інфляційних втрат та 463905,27 грн. - пені відмовлено, проведено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 14.07.2015 року у даній справі скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення 463905,27 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним дослідженням доказів та встановленням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.08.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 27.08.2015 р. о 10.00. год.

Прокурор, позивач 1 та відповідач не скористались правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача 1 та відповідача в судове засідання 27.08.2015р. попри належне повідомлення без пояснення причин не з'явились, що зважаючи на невизнання їх явки обов'язкової не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

У судовому засіданні 27.08.2015р. прокурор просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник позивача 2 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, зазначених у ній. Просить апеляційну скаргу задоволити.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача 2 в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено наступне.

02.12.2013р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1738/14-ТЕ-34, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

Згідно п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 9.3 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частинні проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У матеріалах справи міститься акт приймання-передачі дебіторської та кредиторської заборгованості Шепетівського підприємства теплових мереж від 24.05.2012р., додаток № 2 до акту приймання-передачі від 10.12.2012р., реєстр дебіторської та кредиторської заборгованості станом на 24.05.2012р. (в редакції від 10.12.2012р.), довідка ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" №550 від 01.07.2015р. про те, що станом на 01.07.2015р. заборгованість за послуги з централізованого опалення по категорії населення становить 5808782,85 грн., лист ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" № 862 від 08.09.2014р. та повідомлення Хмельницького обласного управління Державного ощадного банку України про відкриття рахунків для ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" із спеціальним режимом використання, а саме: бюджетні установи, населення, релігійні організації, інші споживачі; картка рахунку ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" за січень 2014 року - травень 2015 року; виконавчі провадження по ТОВ "Шепетівка Енергоінвест". Також, в матеріалах справи наявний звіт про фінансові результати НАК "Нафтогаз України" за 9 місяців 2014 року та баланс на 30.09.2014р.

Як встановлено судом першої інстанції на виконання умов договору № 1738/14-ТЕ-34 від 02.12.2013 року в період з січня-березня та жовтня-грудня 2014 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 7672334,88 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу.

Однак відповідач в порушення умов договору у встановлені строки свої зобов'язання по оплаті поставленого товару виконав частково, у зв'язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті прийнятого згідно договору № 1738/14-ТЕ-34 від 02.12.2013 природнього газу склала 7657666,01 грн.

У відповідності до ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються зі ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

На підставі ст.ст. 611, 625 ЦК України, п. 7.2. договору № 1738/14-ТЕ-34 від 02.12.2013 та враховуючи порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" термінів виконання грошових зобов'язань, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 927810,55 грн., інфляційні втрати в розмірі 4392136,01 грн. та 3% річних в розмірі 188068,80 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд давши належну оцінку фактичним обставинам справи та правильно застосувавши норми матеріального права обґрунтовано стягнув з відповідача основну суму боргу в розмірі 7657666,01 грн.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст.549 ЦК України).

Пеню позивачем нараховано відповідно до п. 7.2 договору, з дотриманням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Вирішуючи спір в частині стягнення суми пені за порушення грошового зобов'язання, місцевий господарський суд визнав обгрунтованими заявлені позовні вимоги в цій частині та, встановивши причини неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання, специфіку його діяльності, та те, що основними споживачами газу є населення та бюджетні організації, а також беручи до уваги те, що негативні матеріальні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов'язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, керуючись ст. 551 ЦК України, ст. 232 ГК України, ст. 83 ГПК України, дійшов висновку про зменшення розміру пені, що становить 50% від заявленої до стягнення суми, тобто до 463905,28 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною та не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1-2 ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи вищенаведені причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, його майновий стан, зважаючи на інтереси обох сторін спору та виходячи з необхідності дотримання балансу їх інтересів, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що таке змення судом першої інстанції відповідає вимогам співрозмірності, справедливості та враховує інтереси позивача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Суд провівши власний перерахунок 3% річних за заявлені позивачем періоди зазначає, що арифметично вірним розрахунком останніх є сума188067,59 грн. Відтак вимога про стягнення 3% річних в розмірі 1,21 грн. не підлягає задоволенню.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку інфляційних, колегія суддів дійшла висновку про правомірність стягнення 3926129,52 грн. інфляційних - за правильним розрахунком суду першої інстанції. В решті заявлених до стягнення інфляційних втрат в розмірі 466006,49 грн., позов відхилений внаслідок помилки в розрахунках.

Судом першої інстанціїї при вирішенні даного спору вірно зазначено, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Інформаційний лист Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р.).

Таким чином, прострочка в оплаті за зобов'язаннями січня 2014 року виникла 15.02.2014р., нарахування інфляційних починається з березня 2014 року; за зобов'язаннями лютого 2014 року прострочка виникла 15.03.2014р., нарахування інфляційних - з квітня 2014 року, за зобов'язаннями березня 2014 року прострочка виникла 15.04.2014р., інфляційні нараховуються з травня 2014 року; за зобов'язаннями жовтня 2014 року прострочка виникла 15.11.2014р., нарахування інфляційних починається з грудня 2014 року; за зобов'язаннями листопада 2014 року прострочка виникла 15.12.2014р., нарахування інфляційних починається з січня 2015 року; за зобов'язаннями грудня 2014 року прострочка виникла 15.01.2015р., нарахування інфляційних починається з лютого 2015 року.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність та обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 7657666,01 грн. - основної суми боргу, 463905,28 грн. - пені, 188067,59 грн. - 3% річних, 3926129,52 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 14.07.2015 року у справі № 924/895/15 прийняте на підставі матеріалів справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а відтак, не є такими, що можуть бути підставою згідно зі ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги згідно зі ст.49 ГПК України покладається на скаржника у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 14.07.2015 року у справі № 924/895/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 924/895/15 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.