КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Справа№ 910/2510/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Кропивної Л.В.

Від прокуратури - Колодяжна А.В. (посв. №028406 від 01.09.14);

Від позивача - Кошман А.С. (довір. №21 від 05.05.15);

Від відповідача - Корчевий О.І. ( довір. від 23.03.15);

розглянувши апеляційні скарги Прокуратури міста Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Київкомунекологія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р.

у справі № 910/2510/15-г (суддя Селівон А.М.)

за позовом Заступника прокурора Шевченківського району м.Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м.Києву

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Київкомунекологія"

про стягнення 1368627,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. у справі №910/2510/15-г провадження у справі в частині стягнення 45000,00 грн. основного боргу припинено. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія" на користь Державного бюджету України основний борг в сумі 845317,26 грн., пеню в сумі 51948,05 грн. та інфляційні втрати в сумі 86125,63 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія" на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 20567,82 грн. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву на користь Державного бюджету України 6804,72 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що відповідач в обумовлений договором термін орендні платежі належним чином та в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим за орендарем - ТОВ "НВП "Київкомунекологія" перед орендодавцем обліковувалась непогашена заборгованість по орендній платі за період травень 2014 р. - квітень 2015 р.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. та прийняти нове рішення, яким заяви позивача про збільшення позовних вимог залишити без розгляду, рішення прийняти на підставі вимог, що містилися в первісному позові, з урахуванням платежів, що були здійснені відповідачем та розстрочити виконання рішення строком на дванадцять місяців.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що відповідачем було подано клопотання про залишення заяв позивача про збільшення позовних вимог без розгляду, оскільки заяви не відповідали нормам процесуального права ні за формою, ні за змістом, яке судом не було задоволено.

Крім того, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення суми заборгованості на підставі відсутності доказів на підтвердження обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у справі. Представником відповідача, як зазначає скаржник, було пояснено, що у відповідача від'ємний баланс та відсутні обігові кошти на банківських рахунках, необхідні для єдиноразового платежу по сплаті заборгованості. На підтвердження фінансового стану відповідача до апеляційної скарги відповідачем додано копії балансів за 4-й квартал 2014р. та 1-2 квартали 2015р.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду прокуратура міста Києва звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. в частині відмови у позові та прийняти рішення, яким позов в цій частині задовольнити. В іншій частині рішення суду від 12.06.2015р. залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає про те, що відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем пеня за період з 18.11.2014р. по 20.05.2015р. становить 158 973,48 грн., інфляційні втрати 229 018,22 грн., однак суд першої інстанції здійснивши власний розрахунок не надав нормативно-правового обґрунтування такого розрахунку.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, судова колегія встановила.

20 липня 2007р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія", як орендарем, укладено договір оренди № 3862 цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія", відповідно до п. 1.1. якого (в редакції договору № 1 від 03.06.2008 про внесення змін до договору оренди № 3862 від 20.07.2007) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" за адресою: м. Київ, вул. Івана Гонти, 3а (далі - підприємство). Склад і вартість майна, що передається в оренду, визначено відповідно до акту оцінки, Зведеного акту інвентаризації, Протоколу засідання комісії з оцінки та передавального балансу підприємства, складеного станом на 30.06.2007 і становить:

- первісна вартість основних засобів - 11949543,93 грн., в тому числі первісна вартість нематеріальних активів - 5437,46 грн.;

- залишкова вартість основних засобів - 6359747,30 грн., в тому числі залишкова вартість нематеріальних активів - 5346,85 грн.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За змістом частиною 1 ст.763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно п.1.2 договору грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості передаються орендареві на підставі кредитного договору, що укладається одночасно з підписанням цього договору. Оборотні активи вартістю 62956,16 грн. викуповується орендарем на підставі договору купівлі продажу, що укладається одночасно з підписанням цього договору.

20.07.2007 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Києву, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія", як покупцем, укладено договір № 3862/1 купівлі-продажу оборотних матеріальних засобів цілісного майнового комплексу (в редакції договору № 1 від 03.06.2008 про внесення змін до договору оренди № 3862 від 20.07.2007), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця за грошові кошти оборотні матеріальні засоби цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія", а покупець зобов'язується прийняти оборотні матеріальні засоби та сплатити за них ціну визначену договором.

Відповідно до п.1.5 договору цей договір укладається одночасно із підписанням договору оренди №3862 цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" від 20.07.2007.

20.07.2007 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Києву, як кредитор, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія", як позичальником, укладено кредитний договір № 3862/2 (в редакції договору № 1 від 03.06.2008 про внесення змін до договору оренди № 3862 від 20.07.2007), відповідно до п.1.1 якого кредитор передає позичальнику у користування на умовах кредиту грошові кошти та цінні папери, з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" згідно акту оцінки станом на 30.06.2007 в сумі 159128,18грн. для використання при здійсненні господарської діяльності позичальника відповідно та на умовах визначеним договором та договором № 3862 цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" від 20.07.2007 з оплатою відсотків до державного бюджету України за ставкою рефінансування Національного банку України.

Згідно п.9.1 кредитного договору він є невід'ємною частиною договору оренди цілісного майнового комплексу від 20.07.07 р. № 3862 та додатків до нього.

Згідно п.2.1 договору оренди орендар вступає у строкове платне користування підприємством у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі підприємства.

Господарським судом міста Києва встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування необоротні активи цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" за адресою: м. Київ, вул. Івана Гонти, 3а, склад і вартість, яких визначено відповідно до акту оцінки вартості майна, складеного станом на 30.06.2007 та затвердженого начальником регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, наказом № 235 від 20.07.2007, що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 20.07.2007 (в редакції договору № 1 від 03.06.2008 про внесення змін до договору оренди № 3862 від 20.07.2007), підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками позивача та відповідача.

Відповідно до договору та акту приймання-передачі орендованого майна первісна вартість основних засобів становить 11949543,93 грн., в тому числі первісна вартість нематеріальних активів - 5437,46 грн.; залишкова вартість основних засобів - 6359747,30 грн., в тому числі залишкова вартість нематеріальних активів - 5346,85 грн.

Отже, РВ ФДМУ по м. Києву належним чином виконано свій обов'язок з передачі ТОВ "НВП "Київкомунекологія" орендованого майна на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" від 20.07.07 р. (в редакції договору № 1 від 03.06.2008 про внесення змін до договору оренди № 3862 від 20.07.2007).

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено обов'язок орендаря вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Згідно частин 1 та 3 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до умов п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - червень 2007 року - 26 498,95 грн.; нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством; орендна плата за перший місяць оренди - липень 2007 року - визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень місяць.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць (п.3.2 договору), орендна плата перераховується до державного бюджету до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції (п. 3.3 договору).

Укладеним 20.10.11 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України, як орендодавцем, та ТОВ "Науково-виробничим підприємством "Київкомунекологія", як орендарем, договором № 3862/02 про внесення змін і доповнень до договору оренди № 3862 від 20.07.2007 сторони узгодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Кабінетом Міністрів України № 961 від 14.09.2011, і становить за базовий місяць розрахунку серпень 2011 року - 92 588,75 грн.; орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2011 року - визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (серпень) на індекс інфляції за вересень 2011 року.

Крім того згідно зі статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" сторони доповнили договір пунктом 3.7, згідно якого зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді завдатку в розмір не менше ніж орендна плата за один місяць (базовий місяць оренди), який вноситься в рахунок оплати за останній місяць оренди.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В силу ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обумовлений договором термін орендні платежі належним чином та в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим за орендарем - ТОВ "НВП "Київкомунекологія" перед орендодавцем обліковувалась непогашена заборгованість по орендній платі за період травень 2014 р. - квітень 2015 р., що становила 890317,26 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією №30-05/10728 від 25.09.14р. (що підтверджується копіями фіскального чека № 5367 від 30.09.14 р. та списку згрупованих внутрішніх листів від 30.09.14 р.) щодо погашення заборгованості з орендної та суборендної плати, в якій повідомляв ТОВ "НВМ "Київкомунекологія" про наявність простроченої заборгованості за користування об'єктом оренди та вимагав сплатити розмір заборгованості за договором.

Отже, станом на момент розгляду справи свої зобов'язання щодо внесення орендної плати у визначений термін, відповідач не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 890 317,26 грн., яку останній просив стягнути в позовній заяві, заяві про збільшення розміру позовних вимог (зміну предмету позову) і розрахунках (заяві про зменшення розміру позовних вимог).

В процесі розгляду господарським судом міста Києва справи відповідачем перераховано на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва грошові кошти в розмірі 45000,00 грн. в якості оплати оренди цілісного майнового комплексу за договором № 3862 від 20.07.07 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом платіжного доручення № 189 від 26.05.15 р., у зв'язку з чим, місцевий господарським судом обґрунтовано, на підставі п. 1-1 ч.1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України припинив провадження у справі в цій частині та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за оренду цілісного майнового комплексу в розмірі 845317,26 грн., з урахуванням припинення провадження у справі щодо частини позовних вимог.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідально до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення стоку є перший за ним робочий день.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає про те, що у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо сплати орендної плати у термін, визначений умовами договору, прокурором нараховано та пред'явлено до стягнення 156702,91 грн. пені за період з 18.11.14 р. по 20.05.15 р., а також втрати від інфляції в сумі 229018,22 грн. за період з вересень 2014р. - березень 2015 р., однак судом необґрунтовано задоволено позовні вимоги у розмірі 51 948,05 - пені та 86125,63 інфляційних.

Судова колегія не вбачає порушення судом норм матеріального права при перерахуванні пені та інфляційних з огляду на наступне.

Згідно пункту 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно п. 3 Постанови № 14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 1.9. Постанови № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р. при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Отже, за обґрунтованим перерахунком, відповідно до наведеного вище законодавства, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір пені в межах визначеного позивачем періоду з 18.11.14 р. по 20.05.15 р. нарахування та нарахування втрат від інфляції з вересня 2014р. по березень 2015 р., враховуючи здійснені відповідачем погашення суми боргу, становить 51948,05 грн. пені та 86125,63 грн. інфляційних нарахувань.

Крім того, прокурором заявлено до стягнення завдатку в сумі 92588,75 грн., яка дорівнює розміру орендної плати за базовий місяць розрахунку - серпень 2011 р., згідно п.3.7 договору яким визначено, що зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді завдатку в розмір не менше, ніж орендна плата за один місяць (базовий місяць оренди), який вноситься в рахунок оплати за останній місяць оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Сума завдатку (вартість рухомого майна, що передається як завдаток) може бути будь-якою, однак вона обов'язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов'язання. В противному випадку така передача буде не передачею завдатку, а виконанням зобов'язання.

Завдатком може бути забезпечено лише зобов'язання, що випливає з договору.

Сума завдатку в розмірі орендної плати за базовий місяць оренди, зазначена в п. 3.7 договору, зараховується в рахунок здійснення сплати орендної плати за договором і гарантує сплату відповідачем орендної плати за саме останній місяць оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, в рахунок погашення заборгованості з орендної плати за період травень 2014 - квітень 2015 р. позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу в розмірі 890317,26 грн., з яких в т.ч. сплачено відповідачем 45000,00 грн., решта позовних вимог судом визнана обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Отже, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу з орендної плати за договором судом враховано і суму завдатку в розмірі 92 588,75 грн. орендної плати за останній місяць оренди, а отже обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення завдатку.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі проти заяв позивача, поданих до суду першої інстанції про збільшення розміру позовних вимог № 10/3384 від 31.03.15 р. та № 30-10/5162 від 20.05.15 р. з підстав несплати РВ ФДМУ по м. Києву судового збору судом до уваги не приймаються, оскільки як вбачається, зазначені заяви подані позивачем в межах справи № 910/2510/15-г, порушеній за позовом заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Київкомунекологія".

Суд зазначає, що згідно ч.ч. 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Ця норма кореспондується з нормою ст. 21 ГПК, відповідно до якої позивачами є підприємства та організації, в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, тобто такий державний орган наділено процесуальними правами, наданими позивачу ст. 22 ГПК та іншими статтями ГПК, який, в свою чергу, не містить обмежень щодо процесуальних прав державного органу, який виступає позивачем у справі, порушеній за позовом прокурора. Процесуальні права такого позивача не можуть бути обмежені прокурором, який подав позов в інтересах держави.

Щодо незадоволення судом першої інстанції клопотання б/н від 04.06.15р. про розстрочення виконання рішення то відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. При цьому слід зважати на приписи ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Оскільки відповідачем до клопотання про розстрочку виконання рішення не було надано жодних доказів на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення у справі № 910/2510/15 або роблять його неможливим, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.15р. у справі № 910/2510/15-г.

Клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, викладене в прохальній частині апеляційної скарги судовою колегією відхиляється, оскільки відповідачем не надано доказів, що на момент звернення з апеляційною скаргою у відповідача відсутні кошти на банківських рахунках.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Прокуратури міста Києва залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Київкомунекологія" залишити без задоволення

3.Рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. у справі №910/2510/15 залишити без змін.

4.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2510/15.

Повний текст постанови складено та підписано 25.08.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Л.В. Кропивна