ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2015 р. Справа № 922/1549/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників:

прокуратури - Ногіна О.М. (посвідчення №032167 від 11.02.2015 року);

позивача - Машталір В.М. (довіреність №01-53/819 від 06.02.2015 року);

першого відповідача - Караван Н.В. (довіреністю б/н від 01.12.2014 року);

другого відповідача - Ярова А.А. (довіреність №01-49/1081 від 17.03.2015 року) (після перерви не з'явився);

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу першого (вх.№3563Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015 року у справі №922/1549/15,

за позовом Прокурора Дергачівського району Харківської області, м. Дергачі, в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків,

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігур", м. Харків,

2. Дергачівської районної державної адміністрації, м. Дергачі,

про визнання недійсними розпоряджень та договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року прокурор Дергачівського району Харківської області в інтересах держави, в особі Харківської обласної державної адміністрації звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігур", та до відповідача - 2: Дергачівської районної державної адміністрації, в якому просив суд: визнати недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №983 від 14.10.2010 року "Про передачу в оренду земельної ділянки водного фонду товариству з обмеженою відповідальністю "Сігур"; визнати недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №90 від 27.01.2010 року "Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю "Сігур" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду для товарного риборозведення"; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки водного фонду (кадастровий номер :01:000:0537) площею 8,5000 га на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту для товарного риборозведення, укладений 12.06.2012 року між Дергачівською РДА та ТОВ "Сігур"; витребувати з незаконного володіння ТОВ "Сігур" на користь держави в особі Харківської обласної державної адміністрації земельну ділянку водного фонду площею 8,5000 га (кадастровий номер :01:000:0537).

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2015 року у справі №922/1549/15 (суддя Бринцев О.В.) позов задоволено повністю.

Перший відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015 року у справі №922/1549/15, та прийняти нову постанову суду, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігур" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.07.2015 року.

Ухвалою суду від 16.07.2015 року розгляд справи було відкладено на 17.08.2015 року.

17.08.2015 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11992), в якому зазначив, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Просить рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу першого відповідача залишити без задоволення.

В судовому засіданні 17.08.2015 року оголошено перерву до 19.08.2015 року.

У судовому засіданні 19.08.2015 року представник першого відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача зазначив що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважають його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник другого відповідача підтримує апеляційну скаргу першого відповідача та просить її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду товариству з обмеженою відповідальністю "Сігур" від 29.11.2007 № 1164, ТОВ "Сігур" наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду загальною площею 8,5000 га на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту з подальшою передачею в оренду для створення зони відпочинку (а.с. 16).

Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації "Про внесення змін до розпорядження голови РДА від 29.11.2007 № 1164" від 27.01.2010 р. № 90 (а.с. 16), внесені зміни у преамбулу та п. 1 розпорядження, а саме: слова "для створення зони відпочинку" словами "для товарного риборозведення".

Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації "Про передачу в оренду земельної ділянки водного фонду ТОВ "Сігур" від 14.10.2010 року № 983 (а.с. 15) затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також передачу в оренду на 25 років ТОВ "Сігур" земельної ділянки водного фонду загальною площею 8,5000 га, в тому числі: під водою 6,4284 га, під іншими захисними насадженнями 0,3038 га, під гідротехнічними спорудами 0,1791 га, під пасовищами 1,5887 га на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту для товарного риборозведення. (п. 2. розпорядження).

Між Дергачівською РДА (орендодавець) та ТОВ "Сігур" (орендар), на підставі розпорядження голови Дергачівської РДА від 14.10.2010 р. № 983, був укладений договір оренди земельної ділянки від 12.06.2012 р. (а.с. 17-20), строком на 25 років (п. 6), загальною площею 8,5000 га, у тому числі: під водою 6,4284 га, під іншими захисними насадженнями 0,3038 га, під гідротехнічними спорудами 0,1791 га, під пасовищами 1,5887 га., кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0537 (п. 2).

Як стверджує прокурор у позовній заяві, передача земельної ділянки відбулася без проведення земельних торгів, а також надання земельної ділянки для здійснення риборозведення відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України відноситься до повноважень обласної державної адміністрації, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду загальною площею 8,5000 га на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту фактично наданий ТОВ "Сігур" розпорядженням Дергачівської РДА № 90 від 27.01.2010 з порушенням вимог закону, тобто без проведення земельних торгів, а також те, що земельна ділянка передана розпорядженням Дергачівської РДА № 983 від 14.10.2010 з порушенням вимог ст. ст. 122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, тобто незаконно, вказані розпорядження та договір оренди земельної ділянки від 12.06.2012, укладений між Дергачівською РДА та ТОВ "Сігур" на підставі вказаного розпорядження і зареєстрований у встановленому законом порядку, підлягають визнанню недійсними, оскільки зміст правочину відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України не може суперечити Цивільному кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як зазначено судом першої інстанції, Дергачівська районна державна адміністрація не мала повноважень розпоряджатися земельною ділянкою із земель державної власності для таких потреб як товарне риборозведення («рибне господарство»).

В якості правого обґрунтування суд вказує, що на законодавчому рівні поняття «водне господарство» закріплено у Концепції розвитку водного господарства України, затвердженій Постановою Верховної Ради України № 1390-ХІУ від 14.01.2000 року, зокрема, це - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків.

Потребу у веденні водного господарства не слід ототожнювати з потребами та цілями, для яких надаються у користування на умовах оренди водні об'єкти згідно зі ст. 51 Водного кодексу України, зокрема, для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Спірним розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 14.10.2010 року № 983 передана в оренду земельна ділянка водного фонду саме для товарного риборозведення.

У той же час рибне господарство - це зовсім інша галузь економіки, завданням якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості (ст. Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»)

Таким чином, як вважає прокурор та дійшов висновку місцевий господарський суд, надання земельної ділянки для здійснення риборозведення відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України відноситься до повноважень обласної державної адміністрації.

Однак в ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, у редакції на час прийняття оскаржуваних розпоряджень, а саме до 04.10.2010 року та раніше було визначено, що Київська та Севастопольська міські державні адміністрації передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Таким чином, посилання суду на ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України у даному разі є помилковим, що прямо вказує на порушення судом норм матеріального права.

Натомість ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, у редакції на час прийняття оскаржуваних розпоряджень, визначено, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, у редакції на час прийняття оскаржуваних розпоряджень, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що Дергачівською районною державною адміністрацією було передана в оренду земельна ділянка водного фонду саме для товарного риборозведення.

Проте, місцевим судом не було прийнято до уваги, що в даному разі товарне риборозведення віднесено до категорії сільського господарства, відповідно земельна ділянка, яка була виділена ТОВ «Сігур» відноситься до земель сільськогосподарського використання, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України Дергачівська районна державна адміністрація мала всі необхідні повноваження для прийняття розпоряджень щодо її передачі в оренду.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 травня 1999 р. N391-р центральним та місцевим органам виконавчої влади у взаємовідносинах з рибницькими та рибальськими, включаючи риболовецькі, господарствами, що займаються риборозведенням, вирощуванням товарної риби, виловом, переробкою та збутом власної рибопродукції (незалежно від організаційно-правових форм) виходити з того, що ці підприємства є сільськогосподарськими товаровиробниками.

Вказана позиція знайшла своє законодавче закріплення у ст. 1 Закону України «Про аквакультуру» від 18.09.2012 р. № 5293-УІ, згідно якої аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об'єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.

До того ж, згідно ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, згідно якої громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Окрім того, згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі ставком ТОВ «Сігур» для товарного риборозведення було визначено код цільового використання спірної земельної ділянки - 2.1. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (копія витягу з проекту землеустрою додається). При цьому вказаний проект землеустрою пройшов державну експертизу. (а.с. 48).

Згідно Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи.

Під час проведення вказаної вище державної експертизи, жодних порушень діючого законодавства під час складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі ставком ТОВ «Сігур» для товарного риборозведення виявлено не було та було рекомендовано Дергачівській районній державній адміністрації прийняти рішення про передачу земельної ділянки в користування до 14.10.2010 року. У відповідності до вказаної рекомендації Дергачівською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження від 14.10.2010 року № 983.

Також, помилковим є висновок суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка нібито не відноситься до земель, які можуть передаватися без проведення земельних торгів на конкурентних засадах.

Дійсно згідно ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 03.06.2008 р. N 309-УІ) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка фактично була виділена ТОВ «Сігур» на підставі розпорядження Дергачівської РДА № 1164 від 29.11.2007 року, яким було надано дозволу ТОВ «Сігур» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду загальною площею 8,5000 га на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту з подальшою передачею в оренду. На момент прийняття вказаного рішення жодних вимог щодо проведення земельних торгів ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України не містила.

Таким чином, Дергачівська РДА мала всі необхідні та належні повноваження щодо видачі розпорядження № 1164 від 29.11.2007 року, яким було оформлено рішення про погодження місця розташування спірної земельної ділянки та надано дозвіл на розробку проекту її відведення, проти чого не заперечує і суд та прокурор, які не заявляли та не задовольняли вимогу про визнання цього рішення недійсним.'

При цьому, суд першої інстанції повністю проігнорував положення Закону України від 03.06.2008 р. N 309-УІ, яким вперше були внесені зміни до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України та визначені конкурентні засади передачі земельних ділянок комунальної власності в оренду.

Так, відповідно до ч. 2 п. 11 Прикінцевих положень Закону України від 03.06.2008 р. N 309-УІ Кабінету Міністрів України необхідно було визначити особливості оформлення права оренди земельної ділянки без проведення аукціону громадянам чи юридичним особам, які звернулись із заявою (клопотанням) про передачу земельної ділянки в оренду із земель державної або комунальної власності, якщо станом на 1 січня 2008 року відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування було прийнято рішення про погодження місця розташування такого об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту її відведення.

Виходячи з вказаним положень Закону України від 03.06.2008 р. N 309-УІ законодавець виходив з того, що оформлення права оренди земельних ділянок юридичним особам, які станом на 1 січня 2008 року мали рішення органу виконавчої влади про погодження місця розташування такого об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту її відведення здійснюється без проведення аукціону та земельних торгів.

Як було зазначено вище, розпорядженням Дергачівської РДА № 1164 від 29.11.2007 року саме і було визначено місце розташування спірної земельної ділянки та надано дозвіл на розробку проекту її відведення, а отже зазначена земельна ділянка підлягала передачі в оренду без проведення земельних торгів.

Вказана позиція законодавця знайшла своє подальше відображення в абз. З ч. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України згідно якої, у разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Вказаним абзацем Земельний кодекс України був доповнений абзацем 3 підпункту 17 пункту 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16.09.2008 р. N 509-УІ.

При цьому, згідно ч. 2 Прикінцевих положень Закону України від 16.09.2008 р. N 509-УІ абзац 3 підпункту 17 пункту 2 розділу І цього Закону діє протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 14.10.2009 р. (момент публікації та набуття чинності Законом від 16.09.2008 р. N 509-УІ - 14.10.2008р.)

У той же час, ч. 3 цих же Прикінцевих положень Закону України від 16.09.2008 р. N 509-УІ визначено, що прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 14.10.2010р.

Таким чином, у даному разі у вказаному законі на момент його прийняття були допущені певні розбіжності щодо строків дії відповідних рішень органів про виділення земельних ділянок в оренду та не розповсюдження конкурсних засад передачі земельних ділянок в оренду на підставі вказаних рішень.

Вказані розбіжності були усунуті Законом України від 29.06.2010 р. N 2367-УІ, яким ч. 2 Прикінцевих положень Закону України від 16.09.2008 р. N 509-УІ було викладено у редакції - абзац третій підпункту 17 пункту 2 розділу І цього Закону діє протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 14.10.2010р.

Саме на вказані розбіжності акцентує увагу суд першої інстанції обґрунтовуючи свою правову позицію щодо недійсності розпорядження Дергачівської РДА № 90 від 27.01.2010 року, однак судом повністю ігнорується та обставина, що відповідно до положень ч. З Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16.09.2008 р. N 509-УІ рішення Дергачівської РДА оформлене розпорядженням № 1164 від 29.11.2007 року, яким було погоджено місце розташування спірної земельної ділянки та надано дозвіл на розробку проекту її відведення за будь-яких обставин було дійсно до 14.10.2010р.

Таким чином, розпорядження Дергачівської РДА № 1164 від 29.11.2007 року про надання дозволу ТОВ «Сігур» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду загальною площею 8,5000 га на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту з подальшою передачею в оренду повинно було бути реалізовано до 14.10.2010р., про що було прямо наголошено у державній експертизі землевпорядної документації ТОВ «Сігур», а саме було рекомендовано Дергачівській районній державній адміністрації прийняти рішення про передачу земельної ділянки в користування до 14.10.2010 року.

У даному разі, рішення про передачу земельної ділянки в оренду було оформлено Дергачівською районною державною адміністрацією розпорядженням від 14.10.2010 року № 983, тобто у повній відповідності до положень діючого земельного законодавства.

Щодо визнання недійсним судом першої інстанції розпорядження Дергачівської РДА № 90 від 27.01.2010 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Дергачівської РДА № 90 від 27.01.2010 року були внесені зміни до розпорядження голови Дергачівської РДА № 1164 від 29.11.2007 року, а саме у преамбулі та пункті 1 розпорядження слова «для створення зони відпочинку» замінені словами «для товарного риборозведення».

Суд першої інстанції без зробив висновок, що у зв'язку з цим, було змінено цільове призначення спірної земельної ділянки (тим самими нібито змінений зміст відповідного розпорядження), тому на думку суду, саме розпорядженням РДА № 90 від 27.01.2010 року наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду для товарного риборозведення.

Проте такий висновок є помилковим, оскільки розпорядженням Дергачівської РДА № 90 від 27.01.2010 року не було внесено жодних змін, які б стосувались погодження місця розташування спірної земельної ділянки або щодо надання дозволу на розроблення проекту її відведення, відповідно вказане розпорядження жодним чином не вливає на той факт, що саме розпорядженням № 1164 від 29.11.2007 року було оформлено рішення про погодження місця розташування спірної земельної ділянки та надано дозвіл на розробку проекту її відведення, а отже відповідно до положень Прикінцевих положень Закону України від 16.09.2008 р. №509-УІ спірна земельна ділянка передається в оренду без проведення земельних торгів (аукціонів).

Разом, з тим, щодо посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі № 3-46гс14 в якій викладена позиція, що відстрочення проведення земельних торгів (аукціонів) розповсюджується виключно на землі житлової та громадської забудови, і не стосується інших видів цільового призначення земель судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до діючої редакції ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, на даний час висновки Верховного Суду України мають не імперативний а рекомендаційний характер.

У даному випадку, висновок місцевого суду про те, що Закон України від 16 вересня 2008 року № 509-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» є спеціальним та регулює правовідносини виключно у галузі забудови є помилковим.

Законом України від 16 вересня 2008 року № 509-УІ були внесені зміни не лише до Перехідних положень Земельного кодексу України, а й до Глави 20 «Продаж земельних ділянок або прав на них на підставі цивільно-правових договорів» та Глави 21 «Продаж земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах», які визначають загальні процедури щодо проведення земельних торгів (аукціонів).

В тому числі, саме вказаним законом були внесені зміни до ст. 134 Земельного кодексу України, згідно якої земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Окрім того, частиною 3 цього Закону ст. 407 Цивільного кодексу України було доповнено частиною третьою такого змісту "3. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу". Тобто вказаним законом були внесені зміни, що стосуються не земель забудови, а земель для сільськогосподарських потреб.

Окрім того, Законом України від 16 вересня 2008 року № 509-УІ пункт 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, який регулює питання щодо всіх без виключення земельних правовідносин на території України були доповнені абзацами другим і третім такого змісту:

"Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів)".

При цьому, жодних обмежень щодо категорій земель на які розповсюджуються вказані положення Земельного кодексу України Законом України від 16 вересня 2008 року № 509-УІ визначено не було.

Враховуючи вище викладене, висновок, що Закон України від 16 вересня 2008 року № 509-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» встановив відстрочення проведення земельних торгів (аукціонів) строком на 2 роки виключно щодо земель, які передаються для цілей забудови є хибним та таким, що не відповідає дійсності.

Враховуючи вищевикладене, оскільки правових підстав для визнання розпоряджень Дергачівської РДА від 27.01.2010 № 90 та 14.10.2010 № 983 недійсним не вбачається, тож підстави для визнання договору оренди земельної ділянки від 12.06.2012 року також відсутні та відсутні підстави для задоволення вимоги прокурора про витребування з незаконного володіння ТОВ «Сігур» на користь держави в особі Харківської обласної державної адміністрації земельної ділянки водного фонду площею 8,5000 га (кадастровий номер :01:000:0537).

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Приймаючи до уваги, що прокурором не надано належних доказів в підтвердження позовних вимог, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, на якому наголошує апелянт в своїй скарзі.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, тож відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги першого відповідача, скасування рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015 року у справі №922/1549/15 з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з порушенням судом норм матеріального права та недоведеністю прокурором обставин справи.

Як зазначено першим відповідачем в апеляційній скарзі, прокурором необґрунтовано було зазначено ціну позову в розмірі 1031364 грн.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що прокурором не надано жодних доказів в обґрунтування зазначення ціни позову в сумі 1 031 364 грн. Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є правомірними.

Відповідно до 2.2.1. постанови Пленум Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» господарським судам слід враховувати, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви прокурором було додано копію договору оренди земельної ділянки від 12 червня 2012 року, в п. 4 якого зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації 1,0 за 2010 рік та 1,0 за 2011 рік становить 55 662 грн. 40 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку, ціною позову є 55 662 грн. 40 коп. Таким чином , колегія суддів вважає за необхідне вказати, що неправильне зазначення ціни позову призвело до невірного визначення суми судового збору під час розгляду даної справи.

Таким чином, судові витрати у даній справі складаються з 5481,00 грн. (3 вимоги немайнового характеру по 1.218,00 грн. та вимога майнового характеру - 1827,00 грн., розраховано у розмірі 2% від вартості земельної ділянки - 55662,40 грн.).

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи п. 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, та скасування рішення з прийняттям нового рішення про відмову в позові, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви підлягають відшкодуванню за рахунок позивача у розмірі 5481,00 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2740,50 грн.

Враховуючи викладене, надмірно сплачені кошти зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю "Сігур" з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п.п. 3, 4 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015 року у справі №922/1549/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Стягнути з Харківської обласної державної адміністрації (61002, м. Харків, вул. Сумська, 64, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в сумі 5481,00 грн.

Стягнути з Харківської обласної державної адміністрації (61002, м. Харків, вул. Сумська, 64, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігур" (61003, м. Харків, пров. Університетський, 1, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2740,50 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сігур" (61003, м. Харків, пров. Університетський, 1, ) з Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 9400,14 грн. надмірно сплаченого судового збору на подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 25.08.2015 р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.