донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.08.2015 справа №908/2577/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Марченко О.А. Радіонова О.О., Попков Д.О. не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод" м. Дружківка
на рішення господарського суду Запорізької області
Від11 червня 2015 р. (повний текст рішення підписано 15.06.2015 р.)
у справі№ 908/2577/15-г (суддя Алейникова Т.Г.)
за позовом доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Дружківка Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод" м. Дружківка
простягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м. Дружківка (далі - Позивач) звернулась до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини - Дружківський машинобудівельний завод", м. Дружківка (далі - Відповідач) про стягнення 396 500, 00грн. - сума основного боргу, 55 924,60грн. - пені, 6 681,35грн. - 3% річних, 64 164,73 грн. - інфляційних втрат ( урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 11.06.2015р.)

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11 червня 2015 р. у справі № 908/2577/15-г позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.

Рішення суду вмотивоване тим, що факт порушення виконання зобов'язання Відповідачем перед Позивачем доведений доказами та фактичними обставинами справи.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 11 червня 2015 р. у справі № 908/2577/15-г в частині стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та судового збору, зменшивши їх розмір. Зокрема, апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, а висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2015 р. Відповідачу відновлено пропущений процесуальний строк для подачі апеляційної скарги та порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 04.08.2015 р.

В судовому засіданні 04.08.2015 р. оголошено перерву до 18.08.2015 р.

Представник позивача у попередньому судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, про що зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Сторони наданим їм правом не скористались у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином та попереджені, що у разі нез'явлення їх представників у судове засідання, апеляційна скарга буде розглянута за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду підлягає частковому скасуванню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що 02.09.2013 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір транспортного експедирування № 29/13-ДрМЗ (далі - Договір).

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Пунктами 4, 5 статті 3 названого Кодексу встановлено, що сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

З наведеного вбачається, що Господарський кодекс України є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері господарювання, до яких в даному випадку належать і спірні правовідносини щодо виконання зобов'язань за Договором.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, між Позивачем та Відповідачем виникли взаємні права та обов'язки відповідно до Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору Замовник (Відповідач) доручає, а Експедитор (Позивач) приймає на себе виконання або організацію транспортно-експедиційного обслуговування вантажів Замовника за його рахунок по маршрутам, вказаним в заявках.

Згідно з п. 1.2 Договору об'єм, строки виконання та вартість робіт (послуг) по транспортному-експедиційному обслуговуванню вантажів погоджуються сторонами в заявках-додатках, які є невід'ємною частиною даного Договору. Заявка, передана факсом, має юридичну силу.

Відповідно до п. 2.1.3 Експедитор інформує замовника про виконання своїх зобов'язань, обумовлених умовами договору, актами виконаних робіт, укладених сторонами.

Додатковою угодою № 2 до Договору було визначено, що останній вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2015 р.

Заявки Замовника на перевезення вантажів на території України від 11.08.2014р., 26.08.2014р., 27.08.2014р., 30.08.2014р., 02.09.2014р., 04.09.2014р., 05.09.2014р., 08.09.2014р., 09.09.2014р.,10.09.2014р., 12.09.2014р., 14.09.2014р., 15.09.2014р. Експедитором виконані в повному обсязі, про що складено акти приймання - передачі виконаних робіт до рахунків № 6-9 від 05.09.2014 р. на загальну суму 21 000,00 грн., № 27-8 від 26.08.2014 р. на загальну суму 27 000,00 грн., № 29-8 від 27.08.2014 р. на загальну суму 4 500,00 грн., № 32-8 від 30.08.2014 р. на загальну суму 13 500,00 грн., № 1-9 від 02.09.2014 р. на загальну суму 4 500,00 грн., № 2-9 від 02.09.2014 р. на загальну суму 4 500,00 грн., № 4-9 від 04.09.2014 р. на загальну суму 39 000,00 грн., № 8-9 від 06.09.2014 р. на загальну суму 94 500,00 грн., № 10-9 від 08.09.2014 р. на загальну суму 67 500,00 грн., № 16-9 від 12.09.2014 р. на загальну суму 54 000,00 грн., № 11-9 від 09.09.2014 р. на загальну суму 40 500,00 грн., № 14-9 від 11.09.2014 р. на загальну суму 6 000,00 грн., № 15-9 від 12.09.2014 р. на загальну суму 8 000,00 грн., № 17-9 від 15.09.2014 р. на загальну суму 55 000,00 грн., № 18-9 від 15.09.2014 р. на загальну суму 6 500, 00грн.

Вказані акти приймання - передачі виконаних робіт підписані обома сторонами та скріплені печатками сторін. Загальна вартість виконаних робіт складає 396 500, 00грн., що сам відповідач не заперечує.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом статті 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

За приписами частини 2 статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна по дійсному Договору, строки і умови оплати узгоджуються Сторонами в заявках-додатках і протоколах узгодження ціни з врахуванням експедиторської винагороди, які являються невід'ємною частиною Договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до абз.2 п. 3.2 Договору "Оплата здійснюється з відстрочкою в 40 (сорок) календарних днів з моменту виконання послуг відповідно до актів виконаних робіт"

Згідно вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Натомість, як встановлено місцевим судом, апелянт, в порушення умов Договору та приписів ст. ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу в повному обсязі не виконав свої зобов'язання зі сплати вартості виконаних Позивачем робіт.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду на рахунок правомірності задоволення суми основного боргу у розмірі 396 500,00 грн.

Крім того, Позивач просив суд стягнути з Відповідача пеню в розмірі 55 924,60 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно п. 4.6 Договору за просрочку платежів, зазначених в даному договорі, винна сторона сплачує пеню в розмірі 0,1 % за кожен день просрочки несплаченої суми, але не більше подвійної ставки Національного Банку України.

Враховуючи викладене, перевіривши наданий Позивачем рахунок, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо правомірності стягнення з Відповідача на користь позивача пені в межах заявлених позовних вимог в розмірі 55 924,60 грн.

Одночасно, Позивач просив суд стягнути з Відповідача три відсотки річних у розмірі 6 681,35 грн. та інфляційних втрат у розмірі 64 164,73 грн.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок індексу інфляції, судом, з урахуванням положень п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" задовольняються вимоги в цій частині в розмірі 55 295,23 грн. за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року.

В іншій частині вимоги про стягнення індексу інфляції в розмірі 8 869,50 грн. судом відхиляються через необґрунтованість.

Одночасно, перевіривши розрахунок 3% відсотків річних колегія суддів погоджується з запечереченнями Відповідача в цій частині і вважає, що вірним розміром 3% річних, що підлягає стягненню є 5 419,54грн.

В іншій частині у задоволенні цих вимог в розмірі 1189,81грн., судом відмовляється.

З викладених вище підстав, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 11.06.2015 р. у справі № 908/2577/15-г підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 1 189,81 грн. трьох відсотків річних та 8 869,50 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають пропорційному розподілу між сторонами згідно задоволеним вимогам.

У зв'язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у більшому розмірі, ніж передбачено ЗУ «Про судовий збір», поверненню з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод" (84205, м. Дружківка, Донецька область, вул. Леніна, 7, ) підлягає надмірно сплачена сума судового збору у розмірі 4 318,21 грн., про що виноситься відповідна ухвала.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод", - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11 червня 2015 р. у справі № 908/2577/15-г, - скасувати в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Абзац 1 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

"Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Дружківка до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод", м. Дружківка задовольнити частково.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод" (84205, м. Дружківка, Донецька область, вул. Леніна, 7, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (84200, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) - суму основного боргу в розмірі 396500 (триста дев'яносто шість тисяч п'ятсот) грн. 00 коп., пені в розмірі 55 924 (п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот двадцять чотири) грн. 60 коп., інфляційних втрат у розмірі 55 295 грн. 23 коп., три відсотки річних у розмірі 5 419 грн. 54 коп. та судові витрати в розмірі 10 262 грн. 78 коп.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 11 червня 2015 р. у справі № 908/2577/15-г, - залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (84200, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод" (84205, м. Дружківка, Донецька область, вул. Леніна, 7, ) 160,80 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Запорізької області видати накази у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України "Про виконавче провадження".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 18.08.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови підписано 21.08.2015 р.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

Попков Д.О