ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.08.2015 Справа № 905/398/15

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання Купченко Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ, в особі відокремленого підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень", м.Дніпропетровськ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", село Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область

про: стягнення штрафу у розмірі 16785грн. 00коп.

за участю уповноважених представників:

від Позивача: Барчунінов К.О. ( за довіреністю №36 від 01.01.2015р.);

від Відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство «Придніпровська залізниця», м.Дніпропетровськ, в особі відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень», звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", про стягнення штрафу у розмірі 16785грн. 00коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.12.2014р. зі станції Курахівка Донецької залізниці відповідач згідно накладної № 48321673 у вагоні №62007471 відправив вугілля кам'яне на станцію Енергодар Придніпровської залізниці. На станції Енергодар Придніпровської залізниці залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі вказаній відправником у накладній, у зв'язку з чим позивачем нарахований штраф у розмірі 16785грн. 00коп., який він просить стягнути з відповідача.

05.08.2015р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафу до розміру однієї провізної плати. Також від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Під час судового засідання 06.08.2015р. представник позивача підтвердив, що сума штрафу заявлена за невірне зазначення відповідачем маси вантажу у вагоні №62007471.

Ухвалою від 06.08.2015р. строк розгляду справи в порядку ст. 69 ГПК України був продовжений на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 25.08.2015р.

18.08.2015р. до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про приэднання до матеріалів справи комерційного акту від 15.12.2015р. РА 006318/631 з посиланням на те, що під час подачі позовної заяви позивачем до позову помилково долучено комерційний акт від 15.12.2014р. №РА006316/629.

Представник позивача у судове засідання 25.08.2015р. з'явився, позовні вимоги підтримав, заперечив проти зменшення розміру штрафу судом. У виконання вимог ухвали суду від 06.08.2015р. надав суду докази направлення на адресу відповідача комерційного акту від 15.12.2015р. РА 006318/631.

Відповідач в судове засідання 25.8.2015р. своїх представників не направив.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Про необхідність витребування від сторін будь-яких інших доказів, без яких неможливо розглянути дану справу, до суду не заявлялося.

Виходячи з того, що явка сторін ухвалою суду від 06.08.2015р. не визнавалася обов'язковою, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача за наявними у ній матеріалами.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, ВСТАНОВИВ:

Як встановлено ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи -одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

11.12.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (вантажовідправник) зі станції Курахівка Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці відвантажив на адресу ПАТ «ДТЕК «Запорізька ТЕС» (вантажоодержувач) за залізничною накладною №48321673 у вагоні №62007471 вантаж - вугілля кам'яне марки г-газовий.

При оформленні залізничної накладної №48321673 у вагоні №62007471 відповідачем вказано масу вантажу: нетто - 69500кг.

В накладній зазначено, що вантаж маркірован 2-ма продольними борознами, навантаження вище рівня бортів. Як свідчить розділ 24 та 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на 150 тонних вагонних вагах. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.4.1,4.3 гл.1 додатка 14 до СМГС.

Отже, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника. На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

При проходженні попутної станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці було здійснено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагоні №62007471 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що був складений акт загальної форми № 8823 від 13.12.2014р.

На підставі акту загальної форми № 8823 від 13.12.2014р., за результатами контрольної перевірки станцією призначення Енергодар Придніпровської залізниці був складений комерційний акт РА №006318/631 від 15.12.2014р., відповідно до якого за результатами контрольного переважування вагону №62007471 на справних тензометричних вагонних вагах №0213 (держ.повірка 18.09.2014р.) станції Енергодар Придніпровської залізниці виявилось, що при переваженні вага брутто складає 94500кг, тара за документом 23400кг, нетто 71100кг, що більше ваги зазначеної в документі на 1600кг., понад вантажопідйомності вагону на 1100кг.

У комерційному акті також містяться відомості про те, що навантаження шапкоподібне, рівномірне, вище бортів на 10см, марковане 2-ма борознами впродовж, без виїмок і поглиблень Двері, люка зачинені. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний. В акті є відомості про те, що завідуючого вантажним двором немає по штату.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. N 334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційний акт РА 006318/631 від 15.12.2014 р. підписаний належними особами у відповідності до п. 10 Правил складання актів.

Відомості щодо виявленої ваги у спірному вагоні також підтверджуються наявним в матеріалах справи витягом з книги зважування станції Енергодар Придніпровської залізниці.

Згідно технічного паспорту ваг №0213 станції Енергодар Придніпровської залізниці, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 13.07.2003р., міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 1 раз на 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 6 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, що державна повірка ваг здійснена 17.12.2013р., 16.06.2014р., останній огляд-перевірка здійснена 18.09.2014р., ваги придатні для застосування.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1 та п. 2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000. за № 861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч. 1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом РА 006318/631 від 15.12.2014 р.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

Суд відзначає, що спірний вантаж прибув у завантаженому засобами відправника вагоні, маркування відповідає даним в перевізному документі (накладній). Викладені обставини підтверджують факт неправильного зазначення маси вантажу відправником в накладній. В матеріалах справи відсутні та сторонами не надано жодних доказів, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті. Наразі, вантажоотримувач прийняв спірний вантаж з комерційним актом без будь-яких заперечень, інше не доведено матеріалами справи.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

Відповідно до матеріалів справи, провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 3357грн.00коп., заявлений штраф до стягнення у розмірі 16785грн. 00коп.

Оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, то вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими.

Судом не приймає до уваги доводи відповідача, відображені у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне.

Відповідач вважає, що доданий до позовної заяви комерційний акт РА №006316/629 від 15.12.2015р. не відповідає вимогам ст.52 Статуту залізниць України та Правилам складання актів. Суд зазначає, що невідповідність маси вантажу у спірному вагоні з даними, зазначеними у транспортному документі, підтверджується комерційним актом РА №006318/631 від 15.12.2014р., який наявний в матеріалах справи. Комерційний акт РА №006318/631 від 15.12.2014 року складений відповідно до Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом. Суд відзначає, що п. 12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334, регулює відносини щодо вантажу, який прибув з актом попутної станції, у даному випадку невідповідність маси вантажу встановлена на станції призначення.

Повноваження особи Тищенка Ю.Г., який видав довіреність №35 від 01.01.2015р., підтверджуються наявними в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 07.05.2015р. та наказом від 03.06.2014р. №712/ос. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що представник позивача Губорєва Я.А. не мала права підписувати позовну заяву, оскільки за змістом довіреності №36 від 01.01.2015р. Державне підприємство "Придніпровська залізниця" уповноважило вказану особу бути представником залізниці по всіх господарських справах як позивач з правом за своїм підписом оформляти позовні заяви у тому числі.

Факт збільшення маси спірного вантажу внаслідок змерзання вантажу та значних опадів належним чином не доведений відповідачем, не надано доказів, що опади у певні дні впливали на масу вантажу у вагоні саме в такій величині, що зумовило відповідний надлишок вантажу понад вантажопідйомність і понад масу вантажу, яка вказана у накладній.

Відповідач також вважає, що відповідальність відправника, встановлена ст.122 Статуту залізниць України, суперечить нормам чинного законодавства України, зокрема ст.92 Конституції України. Заперечення відповідача в цій частині судом до уваги не прийняті, оскількист.122 Статуту залізниць України не визнана Конституційним судом України такою, що суперечить ст.92 Конституції України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ч.5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічни приписи містяться у ч.2 ст. 908 ЦК України.

Отже, заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним та наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу до 3357,00 грн., тобто до розміру однієї провізної плати.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 ГПК України, ті обставини, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" знаходиться майже на лінії розмежування з територією, яка тимчасово не контролюється Українською владою, внаслідок чого у товариства виникли додаткові ризики ведення господарсько-фінансової діяльності. Відповідач також посилається на малозначність порушення та відсутність понесених збитків залізницею. Також відповідач зазначає, що товариство перебуває у скрутному фінансовому становищі, у підтвердження чого надає довідку про стан кредиторської заборгованості товариства.

Суд відзначає, при застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень.

Пункт 3 статті 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу судом залишено без задоволення, оскільки: відповідач не довів винятковість випадку; зменшувати у виняткових випадках розмір штрафу є правом, а не обов'язком суду; ст.122 Статуту залізниць України не пов'язує стягнення штрафу з наявністю (відсутністю) наслідків у перевізника від неправильності відомостей, зазначених у накладній, чи з наявністю вини вантажоодержувача; розмір штрафу за дане правопорушення визначений Кабінетом Міністрів України і підстав вважати його надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду не має.

Враховуюче вищенаведене, а також приймаючи до уваги, що вантажовідправником навантажено вагон понад його вантажопідйомність на 1100кг, що в свою чергу загрожувало безпеці на залізничному транспорті, позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

На підставі ст. 908, 909 Цивільного кодексу України, ст.ст. 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, ст.ст. 33, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Придніпровська залізниця», м.Дніпропетровськ, в особі відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", село Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область, про стягнення штрафу у розмірі 16785грн. 00коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (85621, Донецька область, Мар'їнський район, село Вовчанка, вул. Нагорна, будинок 1-А, ; р/р 0851 в філії «Відділення Промінвестбанку» в м. Селідово, Донецької області, МФО 334312) на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» ( 49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108, ; р/р 601 в Дніпропетровському регіональному відділенні АБ «Експрес-банк», , МФО 322959) суму штрафу у розмірі 16785грн. 00коп., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1827грн.00коп.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

У судовому засіданні 25.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Повний текст рішення складено та підписано 26.08.2015р.

Суддя Ю.В. Макарова