УХВАЛА

04.08.2015Справа № 13/529

За скаргою стягувача :Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан"

на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві

щодо повернення виконавчого документа стягувачеві та винесення постанови від 26.12.2014 у виконавчому провадженні № 17759287 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 08.02.10 р.

у справі № 13/529

За позовом (стягувач) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан"

до (боржника) Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 63 966,95 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача (скаржника): Твердохліб І.Ю. - представник, дов. № 117 від 16.07.15 р.

Від відповідача: не з'явився.

Від ВДВС: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення заборгованості у сумі 50000,00 грн., інфляційних втрат у сумі 1878,77 грн., 3-х відсотків річних у сумі 853,66 грн., пені в сумі 6234,52 грн. та 5000,00 грн. витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2010 р. (суддя Курдельчук І.Д.) у даній справі позовні вимоги задоволено, стягнуто з Комунального підприємства "Київпастранс" з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" 50 000,00 грн. основного боргу, 3 962,49 грн. збитків від інфляції, 1 116, 68 грн. 3-х відсотків річних, 8 031,78 грн. пені, 5000,00 грн. витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката, 681,11 грн. витрат по сплаті державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення від 26.01.2010 р. Господарським судом міста Києва видано наказ від 08.02.2015 р. у справі № 13/529.

14.05.2015 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" подано скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, в якій стягувач просить суд визнати недійсною (скасувати) постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві ВП № 17759287 від 26.12.2014 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві; визнати дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо повернення стягувачу виконавчого документу - наказу Господарського суду міста Києва від 08.02.2010р. у справі № 13/529 незаконними; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві вчинити дії з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2010р. у справі № 13/529.

В обґрунтування вищезазначеної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" посилається на те, що при винесенні постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП № 17759287 від 26.12.2014 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" порушено вимоги чинного законодавства.

Також скаржник (боржник) зазначає, що оскаржувана постанова від 26.12.14 р. на адресу ТОВ «Фірма «Октан» не надходила. Товариство дізналось про існування вказаної постанови лише 29.04.2015, оскільки в цей день дана постанова була отримана нарочно уповноваженим представником позивача (стягувача) під розписку № 66/9 від 29.04.15 р. копія якої наявна в матеріалах справи, отже за таких обставин вважає наявними правові підстави звернення до суду з клопотанням про поновлення пропущеного стоку як такого, що пропущений з поважних причин.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.15 р. вказану скаргу прийнято до розгляду суддею Пригуновою А.Б. та призначено до розгляду на 15.06.15 р..

Розпорядженням заступника Голови господарського суду м. Києва від 05.06.2015 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві по справі № 13/529 передано для розгляду судді Селівону А.М., у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А.Б.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.06.2015 розгляд скарги призначено на 07.07.2015

07.07.2015 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.07.2015 розгляд скарги призначено на 04.08.2015.

У судове засідання 04.08.2015 з'явився уповноважений представник стягувача (позивача).

Уповноважені представники відповідача та ВДВС у судове засідання 04.08.2015 не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної скарги 04.08.15 р. відповідач та ВДВС повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №327, №319.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 04.08.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника боржника (відповідача) надійшли заперечення № 06-1/566 від 18.06.2015, в яких КП "Київпастранс" просить суд відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що КП "Київпастранс" створене відповідно до рішень Київської міської ради №101/1078 від 30.11.2000, №61/1498 від 02.10.2001, засноване на комунальній власності територіальної громади м. Києва та підпорядковане Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

При цьому, як на підставу невиконання рішення суду боржник посилається на те, що неналежне виконання покладених законодавством обов'язків органів державної влади та виконавчих органів місцевого самоврядування призвело до недотримання КП "Київпастранс" у 2014 коштів від пільгових перевезень на суму 2 006 400 000,00 грн.. За твердженнями боржника, примусове стягнення на комунальне майно за боргами комунального підприємства, яке володіє цим майном на праві господарського відання не допускається, оскільки рухоме та нерухоме майно, а також кошти КП "Київпастранс" належать до комунальної власності міста, підприємство здійснює лише право повного господарського відання майном.

Щодо заявленого позивачем клопотання про відновлення пропущеного строку для подачі скарги про визнання дій відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.12.2014 у ВП №17759287 останній просить відмовити у задоволенні вказаного клопотання виходячи з того, що від дня винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу 26.12.2014 у ВП №17759287 та отримання її позивачем нарочно 29.04.2015 пройшло 5 (п'ять) місяців. Заперечення долучені судом до матеріалів справи.

Клопотань від представників позивача (скаржника) про здійснення фіксації судового засідання технічними засобами до суду не надходило. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 04.08.15 р. представник позивача (скаржника) підтримав подану скаргу з підстав, викладених в останній.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання по розгляду скарги сторонами суду не надано.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників відповідача (боржника) та ВДВС в судові засідання по розгляду скарги обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги те, що присутній у судовому засіданні 04.08.15 р. представник стягувача (скаржника) проти розгляду скарги без участі уповноважених представників боржника та ВДВС не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників вказаних осіб, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, судом враховано, що за приписами ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Законодавцем передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно приписів ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

В силу ст.124 Конституції України та ст.115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби та регламентує порядок і особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України „Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Зокрема, згідно положень Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є постанова державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

При цьому Закон України "Про виконавче провадження" можливість оскарження всього виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа не передбачає.

Судом за матеріалами справи встановлено, зокрема, згідно наявних копій матеріалів виконавчого провадження № 17759287, що наказ Господарського суду м. Києва у справі № 13/529 від 08.02.2010 був поданий стягувачем на примусове виконання до ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві 03.03.2010 внаслідок чого за заявою стягувача постановою від 03.03.2014 було відкрито виконавче провадження №17759287. Постановою від 26.09.2014 матеріали зведеного виконавчого провадження № 17759287 передано на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві. Постановою від 21.10.2014 матеріали ВП №17759287 прийнято до виконання державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві.

26 грудня 2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні №17759287 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою наказ Господарського суду міста Києва №13/529 від 08.02.2010 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на те, що в ході виконання даного виконавчого документа майна та коштів, які належать боржнику і на які у відповідності до вимог чинного законодавства України можливо звернути стягнення - не виявлено.

Крім того, державний виконавець у вказаній постанові посилався на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013 у справі № 826/11171/13-а та постанову Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.11 р. "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

При цьому державний виконавець акцентував увагу на тому, що боржник є бюджетною установою - одержувачем бюджетних коштів, підприємством рахунки якого відкриті в органах Казначейства, отже рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконується на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Суд зазначає, що приписами п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.12. № 512/5 повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження). При цьому при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника. Якщо заборона випливає із норми закону, наприклад така заборона встановлена судом, який відповідно до закону має право заборонити звернення стягнення на майно боржника, необхідно керуватися пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Суд звертає увагу, що підстава для повернення стягувачеві виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, а відсутність у боржника майна та коштів, які належать боржнику і на які у відповідності до вимог чинного законодавства України можливо звернути стягнення, передбачена положеннями п. 2 частини 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", а не пунктом 9 ч. 1 ст. 47 вказаного Закону, на який міститься посилання в оскаржуваній постанові державного виконавця.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові від 26.12.2014 ВП № 17759287 про повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець не навів жодної правової підстави, що обумовлює наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, чи заборони на проведення інших виконавчих дій щодо боржника, та фактично незаконно відмовився від виконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання відповідно до приписів ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013 у справі № 826/11171/13-а, на яку посилався державний виконавець в оскаржуваній постанові, стосується виконавчого провадження ВП № 37494072 та питання виключно накладення арешту на комунальне майно, яке перебуває в господарському віданні Комунального підприємства "Київпастранс" з підстав того, що державним виконавцем не було з'ясовано яке саме майно підлягає арешту.

Окрім цього ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2014 № К/800/55840/13 зазначену постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.13. у справі № 826/11171/13-а скасовано, а провадження у справі закрито.

Щодо посилання державного виконавця в оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві на Постанову КМУ від 03.08.11. № 845, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України № 267 від 15 квітня 2013 року внесено зміни до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 (далі - Порядок № 845), і яким визначений механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (п. 1).

Так, відповідно до пункту 2 Порядку № 845 в розумінні останнього боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства; виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (п. 3 Порядку № 845).

Відповідно до п. 7 Порядку № 845 у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Проте, як встановлено судом за матеріалами оскарження та підтверджено представником стягувача (скаржника) в судовому засіданні, зазначені вимоги Порядку № 845 органом Державної виконавчої служби не дотримані.

Частинами 1, 2 ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом і Законом (ч.2 ст.11 Закону).

При цьому відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві не надано жодних доказів на спростування обставин, викладених заявником у скарзі, а також не наведено своєї правової позиції щодо поданої стягувачем скарги.

Крім того, судом не встановлено наявність в матеріалах виконавчого провадження, копії якого надані органом ВДВС та долучені судом до матеріалів справи, всіх документів, що підтверджують перевірку майнового стану боржника, а саме: запитів, документів, що підтверджують відсутність у боржника майна (довідки, інформації та ін.) та відповідей з банків, платіжних вимог тощо

В оскаржуваній постанові державний виконавець не наводить жодної правової підстави, що обумовлює наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника чи заборони на проведення інших виконавчих дій щодо боржника та фактично незаконно відмовився від виконання судового рішення.

Пунктом 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, за огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення наказу господарського суду від 08.02.2010 по справі №13/529 є неправомірними, а постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП № 17759287 від 26.12.2014 про повернення виконавчого документа стягувачу є такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність підстав для повернення виконавчого документа (наказу господарського суду міста Києва від 08.02.2010 у справі № 13/529) стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку про неправомірність дій відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа - наказу господарського суду міста Києва від 08.02.2010 у справі № 13/529 стягувачу, отже вказана постанова від 26.12.2014 про повернення виконавчого документу стягувачу, винесена в межах виконавчого провадження № 17759287 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 08.02.10 р. у справі № 13/529 є такою, що підлягає скасуванню, вимоги скаржника в цій частині - правомірними, а скарга стягувача (позивача) такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимог скаржника про зобов'язання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві вчинити дії з примусового виконання рішення господарського суду міста Києва від 26.01.10 р. та наказу від 08.02.2010 у справі № 13/529, які зазначені в поданій скарзі, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Окрім того, суд може зобов'язати орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, перебування виконавчого документа на виконанні і передбачає собою вчинення заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи, що відновлення виконавчого провадження у даному випадку є передбаченим законом наслідком визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу недійсною (незаконною), та з огляду на те, що перебування виконавчого документа на виконанні і передбачає собою вчинення заходів примусового виконання рішення, вимоги скаржника щодо зобов'язання орган ДВС вчинити певні дії з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 08.02.2010 у справі № 13/529 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа (наказу господарського суду міста Києва від 08.02.2010 у справі № 13/529) стягувачеві постановою від 26.12.14 р. у виконавчому провадженні № 17759287 задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення стягувачу виконавчого документа - наказу господарського суду міста Києва від 08.02.2010 у справі № 13/529.

3. Визнати незаконною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні № 17759287 від 26.12.14 р. про повернення виконавчого документа - наказу господарського суду міста Києва від 08.02.2010 у справі № 13/529 стягувачу.

4. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Суддя А.М. Селівон