ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р.Справа № 916/1478/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: Шевченко В.В.

судді: Ярош А.І., Лисенко В.А.

при секретарі судового засідання: Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за дорученням

від відповідача: ОСОБА_2 за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний Сенат"

на рішення господарського суду Одеської області

від 19 червня 2015 року

у справі № 916/1478/15-г

за позовом Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний Сенат"

про стягнення 28.826 грн. 56 коп.

Склад колегії суддів змінено згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2015 р.

В С Т А Н О В И Л А:

03.04.2015 р. Державне підприємство "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (далі позивач, Порт) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний Сенат" (далі відповідач, ТОВ) про стягнення грошових коштів в сумі 28.826 грн. 56 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобовязання за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 94-ОД від 29.12.2012 р. щодо своєчасної та повної оплати послуг щодо оформлення проходу, проїзду на територію порту представників ТОВ, внаслідок чого має борг по їх оплаті в сумі 19507 грн. 47 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 1322 грн. 45 коп. пені, 931 грн. 83 коп. 3% річних, 7064 грн. 81 коп. інфляційних витрат, а також відшкодувати понесені судові витрати по справі на сплату судового збору в сумі 1827 грн.

У відзиві ТОВ позовні вимоги Порту не визнавав та вважав їх безпідставними, посилаючись на те, що, по-перше, діючим законодавством не передбачається стягнення плати за право проїзду/входу на територію порту. По-друге, 04.04.2013 р. між сторонами у справі укладеного договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого ТОВ отримало в оренду не житлові приміщення на території порту та укладеного договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання вищезазначеного орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6-КД від 02.08.2013р., умовами якого не передбачено внесення додаткових платежів за прохід та проїзд орендаря до орендованого приміщення, у зв'язку з чим стягнення таких платежів призводить до порушення прав ТОВ на використання майна. Одночасно, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу спеціального строку позовної давності для звернення з відповідними позовними вимогами, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19.06.2015 року (суддя: Дяченко Т.Г.) позов задоволений частково та з відповідача на користь позивача стягнуто: 19507 грн. 47 коп. боргу, 931 грн. 83 коп. 3% річних, 4064 грн. 81 коп. інфляційних витрат та 1743 грн. 18 коп. понесених судових витрат по справі на сплату судового збору, а в решті частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобовязання за договором № 94-ОД від 29.12.2012 р. щодо своєчасної та повної оплати послуг щодо оформлення проходу, проїзду на територію порту представників ТОВ, внаслідок чого має борг по їх оплаті в сумі 19507 грн. 47 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 931 грн. 83 коп. 3% річних, 7064 грн. 81 коп. інфляційних витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1322 грн. 45 коп. місцевий суд виходив з того, що позивач всупереч ст. 257 ЦК України звернувся з позовними вимогами щодо стягнення пені за період з січня 2013 р. по грудень 2013 р. у сумі 1322 грн. 45 коп. після спливу спеціального річного строку позовної давності, так як строк на звернення до суду з відповідними позовними вимогами закінчився у січні 2015р., а тому враховуючи, що відповідачем подано заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності та підстави для його відновлення відсутні, у звязку з чим позов в цій частині задоволений бути не може.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по справі покладені місцевим судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі..

Скарга мотивована тим, що по-перше, виставлені рахунки не містять посилань на хоч якісь зобовязання, а тому позивачем не доведено, що дані рахунки виставлені саме в рамках договору на транспортно-експедиційне обслуговування, у звязку з чим зобовязання щодо сплати коштів за спірним договором не настало та не виникло у відповідача. По-друге, багато виставлених рахунків підроблено Портом. По-третє, діючим законодавством не передбачається стягнення плати за право проїзду/входу на територію порту. Вчетверте, 04.04.2013 р. між сторонами у справі укладеного договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого ТОВ отримало в оренду не житлові приміщення на території порту та укладеного договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання вищезазначеного орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6-КД від 02.08.2013р., умовами якого не передбачено внесення додаткових платежів за прохід та проїзд орендаря до орендованого приміщення, у зв'язку з чим стягнення таких платежів призводить до порушення прав ТОВ на використання майна, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ без задоволення. В судовому засіданні представник позивача доводи відзиву на апеляційну скаргу підтримав.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 29.12.2012 р. між сторонами у справі укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів № 94-ОД (далі договір), за умовами якого ТОВ, що здійснює експедирування експортно-імпортних та транзитних вантажів у відповідності до Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність" доручив, а Порт прийняв на себе зобов'язання по наданню послуг, пов'язаних зі здійсненням перевалки, зберігання та внутрішньо портового експедирування.

Відповідно до п. 7.1. договору, останній набуває чинності з 01.01.2013 р. та діє до 01.01.2014 р.

Додатковою угодою від 16.12.2013 р. сторони внесли зміни до п. 7.1. договору та встановили, що договір діє з 01.01.2013 р. по 01.01.2015 р.

Додатковою угодою від 24.02.2014 р. до договору, спірний договір був розірвано.

У п. 7.2. договору сторонами погоджено, що припинення дії договору не звільняє сторони від виконання усіх зобовязань існуючих на день припинення договору.

Згідно п. 2.1.5. договору експедитор здійснює за погодженням із Портом та за дорученням вантажовласника, оплату витрат порту за вантажно-розвантажувальні роботи, зберігання та інші роботи та послуги, які надаються портом.

Пунктом 2.2.1 договору передбачено, що Порт здійснює навантаження/розвантаження експортно-імпортних та транзитних вантажів, що прибувають у порт з оплатою послуг по оголошеним та затвердженим ставкам і місцевим тарифам порту.

Відповідно до п. 3.5 договору на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів, вартість оформлення входу представників Експедитора та в'їзду автотранспорту на територію Порту сплачується Експедитором шляхом безготівкового розрахунку на підставі виставлених Портом рахунків, шляхом безготівкового розрахунку та розрахунковий рахунок Порту згідно діючих місцевих тарифів Порту.

Відповідно до наказу ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" № 278 від 23.04.2012р., у зв'язку з затвердженням калькуляції № 604 від 23.04.2012 р. щодо вартості входу та в'їзду сторонніх осіб та територію ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт", внесено з 01.05.2012 р. зміни до Порядку пропуску, сплати, оформлення входу та в'їзду сторонніх осіб на територію ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт".

Відповідно до даних додатку № 1 до наказу № 278 від 23.04.2012 р., вхід на територію порту робітників порту та сторонніх осіб, які мають договірні відносини з портом, в'їзд легкового автотранспорту здійснюється через КПП № 1, 2, вартість оформлення послуг сторонніх осіб за вхід 1 людини - 2 грн., за в'їзд 1 легкового авто сторонніх осіб - 30 грн. Аналогічні тарифи були встановлені у додатку № 1 до наказу № 278 від 23.04.2012 р. для оформлення послуг входу/в'їзду на територію порту для представників та робітників агентуючих, експедиторських фірм, що мають договірні відносини з портом.

У п. 7.8 договору сторонами погоджено, що Експедитор підтверджує, що ознайомлений з Місцевими тарифами порту, згоден з їх застосуванням та зобов'язується сплачувати надані Портом послуги згідно ставок, вказаних в договорі та затверджених Місцевих тарифів Порту діючих на момент надання послуг.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору. При цьому не має значення, які це умови - істотні, або ті, які сторони узгодили виключно за власною згодою. Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов'язковою для сторін та є критерієм належності виконання.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що місцевий суду дійшов до правильного висновку про те, що всі погоджені сторонами умови договору № 94-ОД від 29.12.2012 р. є обов'язковими для сторін.

Як вбачається з матеріалів справи Порт свої зобовязання за спірним договором виконав у повному обсязі та надавав відповідачеві послуги з забезпечення проходу/проїзду на територію порту представників ТОВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами з прохідної порту за період з січня по грудень 2013 р. (а.с. 35-47).

У п. п. 3.3, 3.4 договору сторони передбачили, що розрахунки здійснюються між Портом та Експедитором безпосередньо на підставі виставлених рахунків на протязі 10 банківських днів з дати виставлення рахунку Портом. Уповноважене особа Експедитора зобов'язана отримати у канцелярії Порту оригінал рахунку на оплату послуг Порту (якщо такі надавались Портом) на протязі 2-х банківських днів після виставлення рахунку Портом. При цьому на копії рахунку або в реєстрі видачі рахунків, який ведеться в Порту, представник Експедитора зобов'язаний розписатись та вказати дату отримання рахунку.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачеві рахунки: № 41 від 31.01.2013р. на суму 1074 грн., № 111 від 28.02.2013р. на суму 1170 грн., № 165 від 31.03.2013р. на суму 1430 грн., № 223 від 30.04.2013р. на суму 1500 грн., № 284 від 31.05.2013р. на суму 1740 грн., № 358 від 12.06.2013р. на суму 468 грн., № 370 від 30.06.2013р. на суму 884 грн., № 414 від 31.07.2013р. на суму 1648 грн., № 461 від 31.08.2013р. на суму 1364 грн., № 465 від 31.08.2013р. на суму 700 грн., № 497 від 30.09.2013р. на суму 1602 грн., №501 від 30.09.2013р. на суму 600 грн., № 538 від 31.10.2013р. на сум у 1870 грн., № 541 від 31.10.2013р. на суму 1600 грн., № 583 від 30.11.2013р. на суму 1594 грн., № 586 від 30.11.2013р. на суму 500 грн., № 622 від 31.12.2013р. на суму 894 грн., а всього на загальну суму 20638 грн., які отримані відповідачем в порядку 3.4 договору, що вбачається із наявних в матеріалах справи копій реєстрів видачі рахунків та факт отримання вищезазначених рахунків не заперечується відповідачем, а тому відповідно до умов договору відповідач повинний був оплатити вищезазначені рахунки у строки:

№ 41 від 31.01.2013р. на суму 1074 грн. у строк до 14.02.2013 р.,

№ 111 від 28.02.2013р. на суму 1170 грн. у строк до 15.03.2013 р.,

№ 165 від 31.03.2013р. на суму 1430 грн. у строк до 12.04.2013 р.,

№ 223 від 30.04.2013р. на суму 1500 грн. у строк до 17.05.2013 р.,

№ 284 від 31.05.2013р. на суму 1740 грн. у строк до 14.06.2013 р.,

№ 358 від 12.06.2013р. на суму 468 грн. у строк до 26.06.2013 р.,

№ 370 від 30.06.2013р. на суму 884 грн. у строк до 12.017.2013 р.,

№ 414 від 31.07.2013р. на суму 1648 грн. у строк до 14.08.2013 р.,

№ 461 від 31.08.2013р. на суму 1364 грн. у строк до 13.09.2013 р.,

№ 465 від 31.08.2013р. на суму 700 грн. у строк до 13.09.2013 р.,

№ 497 від 30.09.2013р. на суму 1602 грн. у строк до 14.10.2013 р.,

№501 від 30.09.2013р. на суму 600 грн. у строк до 14.10.2013 р.,

№ 538 від 31.10.2013р. на сум у 1870 грн. у строк до 14.11.2013 р.,

№ 541 від 31.10.2013р. на суму 1600 грн. у строк 14.11.2013 р.,

№ 583 від 30.11.2013р. на суму 1594 грн. у строк до 13.12.2013 р.,

№ 586 від 30.11.2013р. на суму 500 грн. у строк до 13.12.2013 р.,

№ 622 від 31.12.2013р. на суму 894 грн. у строк до 22.01.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ оплатив надані послуги і рахунки частково у сумі 1130 грн. 53 коп., а від оплати решти на суму 19507 грн. 47 коп. ухилився, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність боргу у відповідача перед позивачем за наданими послугами у сумі 20638 грн. матеріали справи не містять та таких доказів, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, скаржником суду не надано, внаслідок чого місцевий суд підставне, відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, стягнув з відповідача на користь позивача 19507 грн. 47 коп. боргу за період з січня по грудень 2013 р. (включно).

Посилання скаржника на те, що вищеназвані рахунки є сфальсифікованими до уваги прийнятими бути не можуть, оскільки, належних та допустимих доказів того, що при складанні цих рахунків позивачем або будь-якими іншими особами були скоєні протиправні дії, що тягнуть за собою кримінальну, адміністративну або цивільну відповідальність в матеріалах справи не міститься, та таких доказів, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, скаржником суду не надано, а тому місцевий суд дійшов до правильного висновку, що вказані рахунки є належними доказами у справі.

Доводи відповідача про те, що спірні рахунки не містять посилань на хоч якісь зобовязання, а тому позивачем не доведено, що ці рахунки виставлені саме в рамках договору на транспортно-експедиційне обслуговування, у звязку з чим зобовязання щодо сплати коштів за спірним договором не настало та не виникло у ТОВ є голослівними, так як відсутність посилання в рахунках на договір ніяким чином не спростовує факт отримання послуг відповідачем, оскільки в них зазначені послуги, що підлягають оплаті, зокрема, оформлення проходу та оформлення проїзду на територію порту, визначена конкретна кількість проходів та проїздів, а крім того, перелік наданих послуг з оформлення проходу, проїзду на територію порту повністю збігається зі звітами з прохідної порту за період з січня по грудень 2013 р. (а.с. 35-47), внаслідок чого протилежні твердження скаржника на можуть бути прийняті до уваги.

Посилання скаржника на те, що діючим законодавством не передбачається стягнення плати за право проїзду/входу на територію порту та посилання на договори оренди нерухомого майна, за умовами якого ТОВ отримало в оренду не житлові приміщення на території порту та договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6-КД від 02.08.2013р. підставне не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки укладаючи вищезазначені договори, а саме: оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 04.04.2013 р. та про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6-КД від 02.08.2013р. відповідач був обізнаний з тим обсягом зобов'язань, який був ним прийнятий за умовами договору на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів № 94-ОД від 29.12.2012 р., а тому він повинний виконувати всі прийняті на себе зобовязання за всіма трьома договорами без будь-яких винятків, в тому числі і за договором № 94-ОД від 29.12.2012 р., оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про внесення змін до договору на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів, у зв'язку з укладенням договору оренди нерухомого майна в матеріалах справи не міститься та скаржником, всупереч ст. 33 ГПК України, суду не надано.

Посилання скаржника на рішення місцевого суду Одеської області від 14.10.2013 р. по справі № 916/2135/13 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.12.2013 р. по цій же справі, як на аналогічну справу є недоречними, оскільки, по-перше, норми прецидентного права на території України не діють, а по-друге, обставини справи № 916/2135/13 не є тотожними обставинам даної справи, так як у п. 3.5 договору на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів № 94-ОД від 29.12.2012 р. сторонами спору чітко та однозначно визначені характер та природа послуг, що підлягає оплаті ТОВ за даним договором, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що послуги по наданню проїзду/входу на територію порту надавались позивачем саме на виконання договору на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів № 94-ОД від 29.12.2012 р.

Жодних інших доказів, які б спростовували вищезазначені висновку суду першої інстанції в матеріалах справи не міститься та скаржником ані суду першої інстанції, ані апеляційної не надано, внаслідок чого твердження ТОВ про те, що він немає заборгованості перед позивачем за договором № 94-ОД від 29.12.2012 р. до уваги прийнятими бути не можуть.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як, згідно умов укладеного договору відповідач повинний був оплатити вищезазначені рахунки не пізніше з урахуванням остаточної оплати - 22.01.2014 р. відповідно, то позивач підставне нарахував, а місцевий суд стягнув з відповідача на користь позивача: 931 грн. 83 коп. 3% річних, 7064 грн. 81 коп. інфляційних витрат по кожному рахунку окремо, оскільки надані останнім розрахунки інфляційних витрат та річних перевірені як місцевим, так і апеляційним судом та є правильними і вірними, а крім того, не оспорені відповідачем ані в цілому, ані за їх складовими.

Згідно п. 6.3 договору, експедитор несе відповідальність за не своєчасну оплату (передплату) усіх наданих послуг. За порушення строків оплати, Порт має право нараховувати експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Поняття позовної давності надано у ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції позивач з позовом до суду звернувся 03.04.2015 р., що слідує зі штемпеля на поштовому конверті (а.с. 72), в якому до господарського суду Одеської надійшли позовні матеріали, а тому нарахування пені, поза межами строку до 03.04.2014 р. виходять за річний строк позовної давності.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ТОВ заявлено про застосування до правовідносин сторін наслідків спливу скороченого строку позовної давності.

Оскільки, позов поданий Портом до суду 03.04.2015 р., то суд першої інстанції дійшов до підставного висновку про те, що відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України нарахована позивачем пеня станом до 03.04.2014 р. стягнута бути не може, наслідок спливу строку позовної давності, так як підстави для його відновлення відсутні, а тому правомірно залишив без задоволення позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 1322 грн. 45 коп.

Правомірно, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати по справі покладено місцевим судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 105 ГПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 19.06.2015 р. у справі № 916/1478/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний Сенат" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Лисенко В.А.

ОСОБА_3