РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа №910/14958/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/14958/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Радіотелекомунікації»;

до приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест»;

про стягнення 131 598,33 грн.

Представники сторін:

від позивача: Удовиченко В.С., довіреність № 09/02/15-3 від 09.02.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Радіотелекомунікації» (надалі - позивач) з позовом до приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» (надалі - відповідач) про стягнення 131 598,33 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору підряду на проектно-вишукувальні, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи з будівництва базових станцій № 46/23096 від 09.01.2013р. не розрахувався за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 91 282,85 грн., за прострочення сплати якої позивачем додатково нараховані пеня в сумі 9128,29 грн., 3% річних - 1057,88 грн. та інфляційні втрати в розмірі 30129,31 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. порушено провадження у справі № 910/14958/15 та призначено її розгляд на 25.06.2015р.

24.06.2015р. від відповідача через канцелярію суду надійшли витребувані судом докази та відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнає, посилаючись на те, що: акти виконаних робіт неналежним чином оформлені та не відповідають умовам, визначеним договором; мало місце невідповідність між замовленням і фактом виконаних робіт; роботи по обслуговуванню об'єктів радіозв'язку були виконані формально, без достовірності підтвердження факту їх виконання, що виявилось на момент проведення аудиту. Також, не було зафіксовано перебування працівників позивача та регуляторних оорганів протягом 2014 року на площадках відповідача, по яких виконувались проекти.

Присутній у судовому засіданні 25.06.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві, та на виконання вимог суду подав для огляду в судовому засіданні оригінали документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в засіданні суду була оголошена перерва до 09.07.2015р. за усним клопотанням представника позивача, якому необхідний був час для ознайомлення з запереченнями відповідача.

08.07.2015р. від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення та докази по справі.

09.07.2015р. від відповідача повторно надійшов відзив на позовну заяву.

Присутній у судовому засіданні 09.07.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи та витребування нових доказів у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. розгляд справи було відкладено на 23.07.2015р., витребувано нові докази у справі та на підставі ст. 30 ГПК України викликано в судове засідання для надання пояснень директора Західної філії ПрАТ «Фарлеп-Інвест» Ожибко Я.В., який безпосередньо підписував акти приймання-передачі виконаних робіт, що стали підставою для звернення позивача до суду.

22.07.2015р. через канцелярію суду від позивача надійшли витребувані судом докази та письмові пояснення на заперечення відповідача. Також, надійшов відзив на письмові пояснення позивача.

Присутнім у судовому засіданні 23.07.2015р. представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заявив усне клопотання про перенесення розгляду справи, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду від 09.07.2015р.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в засіданні суду була оголошена перерва до 06.08.2015р.

31.07.2015р. через канцелярію суду відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, не раніше ніж 10.08.2015р., у зв'язку з неможливістю забезпечити явку в судове засідання директора Західної філії ПрАТ «Фарлеп-Інвест» Ожибко Я.В.

06.08.2015р. позивач через загальний відділ господарського суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Присутнім у судовому засіданні 06.08.2015р. представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в засіданні суду подав витребувані судом докази та просив задовольнити клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку в судове засідання директора Західної філії ПрАТ «Фарлеп-Інвест» Ожибко Я.В.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в засіданні суду була оголошена перерва до 11.08.2015р., про що повідомлено учасників спору під розписку.

Присутнім у судовому засіданні 11.08.2015р. представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, про причини неявки господарський суд не повідомив.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» №11 від 17.10.2014р., розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Господарським судом враховано, що представник відповідача про дату і час проведення судового засідання був повідомлений під розписку, яка міститься в матеріалах справи. Крім того, в судових засіданнях, які відбулись 23.07.2015р. та 06.08.2015р., відповідачем заявлялись клопотання про відкладення розгляду справи, які суд задовольнив з метою створення стронам та іншим особам, які беруть участь у справі необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Проте, представник відповідача з невідомих причин у судове засідання 11.08.2015р. не зявився, що свідчить про зловживання останнім своїми процесуальними правами. Також, станом на день розгляду справи строк вирішення спору, встановлений ст. 69 ГПК України сплинув.

Таким чином, оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

При цьому, судом не приймаються до розгляду клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи та клопотання про призначення експертизи у справі, які надійшли 11.08.2015р. та були зареєстровані канцелярією суду о 17 год. 40 хв., що підтверджується витягом з комп'ютерної бази даних «Діловодство спеціалізованого суду», тобто після оголошення в засіданні суду 11.08.2015р. о 12 год. 10 хв. вступної та резолютивної частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.01.2013р., на підставі рішення тендерної комісії від 21.12.2012р., між позивачем (за договором - підрядник) та відповідачем (за договором - замовник) в особі директора Західної філії, що діяв на підставі довіреності № 443 від 25.12.2012р., копія якої додано до матеріалів справи, було укладено Договір підряду на проектно-вишукувальні, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи з будівництва базових станцій № 46/23096 з додатками.

Відповідно до п. 2.1. договору підрядник, за замовленнями замовника, зобов'язується здійснювати як окремі, так і комплексні види робіт, які передбачені даним договором на майданчиках замовника, а замовник зобов'язується оплатити такі роботи і послуги (згідно Додатку № 1) та прийнятти їх

Пунктом 5.6. договору передбачено, що повна вартість виконаних робіт, в тому числі вартість матеріалів і обладнання та наданих послуг, що підлягають оплаті, згідно даного договору, за замовленням, визначається на підставі акту здачі-приймання робіт, обладнання, матеріалів, яка підлягає оплаті замовником в порядку передбаченому п. 5.1. договору.

Згідно пп. 5.1.1, 5.1.2. договору, за кожним замовленням (окрім робіт/послуг вказаних у п. 5.2.) Відповідач сплачує Позивачу суму авансу у розмірі 30% (тридцяті відсотків) від вартості робіт, вказаних у замовленні, згідно попередньої Специфікації протягом 10 (десяти) банківських днів з дати надання підрядником замовнику попередньої Специфікації та відповідного рахунку від підрядника. Остаточний платіж від вартості робіт за замовленням, згідно акту здачі-приймання робіт, обладнання, матеріалів, з вирахуванням сум відповідних авансових платежів, здійснюється замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з дати надання в офіс замовника наступних належним чином оформлених та підписаних сторонами документів: рахунку-фактури підрядника; акту усунення недоліків робіт (в разі необхідності); акту здачі-приймання робіт, обладнання, матеріалів.

Відповідно до п. 14.1. договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 02.01.2014р.), даний договір вступає в дію та вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін та діятиме до 31 грудня 2014 року (включно). Зобов'язання сторін за договором, що виникнуть до моменту його припинення та які не будуть погашені, повинні бути виконані відповідною стороною у повном обсязі в розумний строк. Таке виконання непогашених зобов'язань не тягне за собою відновлення або продовження дії даного договору. Замовлення, прийняті підрядником до моменту дії даного договору та до виконання яких він приступив, повинні бути виконані в повному обсязі на умовах даного договору, якщо інше не буде випливати із взаємовідносин сторін.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у справі доказами, протягом грудня 2014 року між сторонами було підписано акти приймання-передачі виконаних робіт на загальну суму 91 282,85 грн., а саме:

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №13 від 24.04.2014р. на загальну суму: 13 696,57 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику ТЕR-BS-01 (м. Тернопіль, вул. Руська,56) на загальну суму 2400,00 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №11 від 24.04.2014р. на загальну суму: 13696,57 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику LVV-ВS-02 (м. Львів, вул..В.Великого,2) на загальну суму 2400,00 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №14 від 24.04.2014р. на загальну суму 13696,57 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №12 від 24.04.2014р. на загальну суму 13696,57 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику ТЕR-BS-01 (м. Тернопіль, вул. Бродівська,44) на загальну суму 6000,00 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №15 від 24.04.2014р. на загальну суму 13696,57 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику LVV-ВS-01 (м. Львів, вул. Городоцький,367) на загальну суму 6000,00 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику LVV-ВS-03 (м. Львів, вул. Ніщинського,35) на загальну суму 6000,00 грн. з ПДВ.

В порушення взятих на себе за договором зобов'язань відповідач виконані роботи не оплатив.

14.05.2015р. позивач рекомендованою поштою надіслав на адресу відповідача вимогу за вих. № 40, в якій просив погасити заборгованість у сумі 91 282,85 грн.

Відповідач 12.06.2015р. направив на адресу позивача відповідь на претензію, в якій зазначив про необхідність перегляду вартості та об'єму виконаних позивачем робіт, у зв'язку з порушенням останнім умов договору.

Отже, на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за виконані робти становить 91 282,85 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з умов укладеного між сторонами Договору № 46/23096 від 09.01.2013р., відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, пов'язані з виконанням умов договору підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, встановлено порядок оплати за договором підряду, а саме: якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Факт виконання робіт позивачем та передання її результатів відповідачу підтверджується відповідними актами приймання-передачі виконаних робіт .

З огляду на вищенаведене та підписання уповноваженою особою відповідача актів приймання-передачі виконаних робіт без будь-яких зауважень чи заперечень щодо обсягу та якості виконаних робіт, свідчить про прийняття останнім цих робіт та, відповідно, породжує у відповідача обов'язок по їх оплаті у строки, визначені договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем належними та допустимими доказами не було спростовано факт виконання позивачем у грудні 2014 року робіт за договором на загальну суму 91282,85 грн.

Крім того, директор Західної філії ПрАТ «Фарлеп-Інвест» Ожибко Я.В., який підписав акти приймання-передачі виконаних робіт, але в подальшому у відповіді на претензію поивача відмовився оплатити виконані останнім роботи, в судове засідання для надання пояснень по суті спору не з'явився.

Також, суд звертає увагу на приписи статті 853 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Під час розгляду справи відповідач не представив суду жодного доказу, якій свідчить про виявлення допущених позивачем у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, а також повідомлення останнього про порушення умов договору до моменту звернення позивача з позов до господарського суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судом відхиляються заперечення відповідача та позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за виконані роботи в сумі 91282,85 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до п. 16.2 договору, за прострочення строків виконання платежів, згідно даного договору, замовник сплачує підрядникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на перший день прострочення, за кожен день такого прострочення, але не більше 10% від суми заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем нарахована пеня за період з 19.01.2015р. по 08.06.2015р. у сумі 9873,55 грн., виходячи з облікової ставки НБУ - 14%, яка діяла на день виникнення прострочення строків виконання платежів.

Проте, виходячи з умов п. 16.2. договору, позивачем обмежено розмір пені до 10% від суми заборгованості, тобто до 9128,29 грн., що не порушує приписи Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. № 543/96, яким визначається максимальний розмір пені, що підлягає стягненню.

Отже, відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені, задовольняє її в сумі 9128,29 грн.

Крім того статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних ґрунтуються на законі, а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 30129,31 грн. та 3% річних - 1057,88 грн підлягають задоволенню, згідно розрахунків позивача, які є арифметично вірними.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, підтверджуються належними та допустимими доказами, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» (01011, м. Київ, пров. Кутузова, 3; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Радіотелекомунікації» (03113, м. Київ, вул. Дружківська, 10, оф. 408; ) 91 282 грн. 85 коп. - боргу, 9 128 грн. 29 коп. - пені, 1057 грн. 88 коп. - 3% річних, 30 129 грн. 31 коп. - втрат від інфляції, 2 631 грн. 97 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.08.2015р.

Суддя А.І. Привалов