ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р.Справа № 916/3063/15

за позовом: Приватний вищий навчальний заклад „Інститут післядипломної освіти „Одеський морський тренажерний центр, м. Одеса

до відповідача: Державна судноплавна компанія „Чорноморське морське пароплавство, м. Одеса

про визнання додаткової угоди частково недійсною,

Суддя Лепеха Г.А.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1, за довіреністю;

Від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю.

У судовому засіданні 11.08.2015р. оголошувалась перерва до 18.08.2015р. за правилами ст.77 ГПК України.

Представниками сторін подано клопотання про нездійснення технічної фіксації судового процесу.

Клопотання судом прийнято та задоволено.

СУТЬ СПОРУ: Приватний вищий навчальний заклад „Інститут післядипломної освіти „Одеський морський тренажерний центр (Позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Державної судноплавної компанії „Чорноморське морське пароплавство (Відповідач) про визнання додаткової угоди частково недійсною.

Представник відповідача у судовому засіданні надав відзив, в якому просить відмовити у позовних вимогах повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи та заслухавши представників сторін у відкритому судовому засіданні, суд встановив:

31.03.2009р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір бербоут-чартеру (проформа Бімко 2001р.) №ОД-2703 (далі Договір).

У відповідності до умов вищевказаного договору судновласник Державна судноплавна компанія „Чорноморське морське пароплавство передає фрахтувальнику приватному вищому навчальному закладу „Інститут післядипломної освіти „Одеський морський тренажерний центр у фрахт навчальне тренажерне судно „Лісозаводськ (стяг Україна, регістровий тоннаж 8527БРТ, місто побудови: Польща, 1990р.) терміном на пять років.

Згідно п. 15 ч. 2 договору, позивач по справі зобов'язаний по закінченню строку дії чартеру повернути судно в безпечному і вільному від льоду порту чи місці, яке вказано в боксі 16.

30.04.2014 року між Позивачем та Відповідачем було підписано Аддендум до договору бербоут-чартеру (проформа Бімко 2001р.) №ОД-2703. Відповідно до цього договору внесено зміни до боксу 21 договору Бербоут-чартера № ОД-2703, а саме викласти в наступній редакції:

Строк дії чартера (ст.2) 5 років + 12 місяців + 12 місяців + 12 місяців +12 місяців + 12 місяців.

Також, вищезазначеним Аддендумом було внесено зміни до боксу 22 договору Бербоут-чартера № ОД-2703. Зміст цього боксу було викладено в наступній редакції:

Ставка фрахту (ст. 11) 11 688,31 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) дол. США, 31 цент. Приймається додаткова ст. 34.

Аддендум є невід'ємною частиною договору Бербоут-чартеру № ОД-2703 від 31 березня 2009 року та набув чинності в силу з 01 травня 2014 року.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 180 Господарського кодексу, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 212 кодексу торговельного мореплавства України фрахтувальник сплачує судновласнику фрахт в порядку і терміни, передбачені договором чартеру (фрахтування) судна на певний час.

Згідно частини 2 статті 524 Цивільного кодексу України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Частиною 2 статті 533 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Отже судом встановлено що зазначена в Аддендумі до договору бербоут-чартеру №ОД-2703 сума в 11 688,31доларів США була визначена сторонами лише як грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно наданих доказів в матеріалах справи вбачається, що позивач оплачував послуги згідно договору Бербоут-чартера № ОД-2703 зі змінами відповідно Аддендума від 30.04.2014р. в гривні відповідно курсу НБУ на день платежу.

Відповідно до ч. 1 ст.189 Господарського кодексу України ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують субєкти господарювання.

Отже, чинне законодавство обмежує застосування іноземної валюти лише як засобу платежу в розрахунках між резидентами і не містить приписів щодо заборони на вираження грошових зобовязань і визначення ціни продукції, робіт чи послуг в іноземній валюті.

За таких обставин суд доходить до висновку, що вимоги Позивача є необґрунтовані, не підтверджуються відповідними доказами, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Повний текст рішення складено та підписано 18 серпня 2015 р.

Суддя Г.А. Лепеха