ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.08.2015 Справа № 908/3460/15

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання Купченко Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернотранс», м.Волноваха, Донецька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Волноваський комбінат хлібопродуктів, м. Волноваха, Донецька область

про стягнення 183333грн. 14коп.

за участю уповноважених представників:

від Позивача: ОСОБА_1 ( довіреність від 01.01.2015р.);

від Відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Зернотранс, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Волноваський комбінат хлібопродуктів, про стягнення суми основного боргу у розмірі 110791,06грн., пені у розмірі 12079грн.10коп., інфляційних нарахувань у розмірі 57342грн. 92коп., 3% річних у розмірі 3120грн. 06коп., що разом становить 183333грн. 14коп.

В позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання транспортно-експедиторських послуг № 1373 від 29.12.2012р. щодо своєчасної та повної оплати отриманих послуг з перевезення комбікорму.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. позовну заяву в порядку ст. 17 ГПК України передано за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою суду від 04.08.2015р. в порядку ст. 69 ГПК України строк розгляду справи продовжений до 24.08.2015р.

З метою надання відповідачу права на захист, суд відклав розгляд справи на 18.08.2015р.

22.07.2015р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява за підписом директора ТОВ «Зернотранс», відповідно до якої позивач визначив, що спірними є акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-757 від 12.05.2014р. на суму 65675грн. 62коп., №ОУ-785 від 20.05.2015р. на суму 34384грн. 76коп., № ОУ-820 від 26.05.2014р. на суму 11100грн. 84коп.

Крім того, 22.07.2015р. від позивача у виконання вимог суду надійшов детальний розрахунок позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні 18.08.2015р. в порядку ст. 22 ГПК України звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, а саме просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 110791грн. 05коп. Заява обґрунтовується тим, що сума боргу за актом ОУ-785 від 20.05.2014р. складає 34384грн. 76коп.

Відтак, суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог і у подальшому розглядає позовні вимоги з її урахуванням. Отже, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

У судовому засіданні 18.08.2015р. позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, у якості остаточного розрахунку позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних просив суд розглядати розрахунок, наданий позивачем через канцелярію суду 22.07.2015р.

Відповідач участь своїх представників у судових засіданнях не забезпечив, вимоги ухвал суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Про поважність причин відсутності представника відповідача суд не повідомлений.

Суд відзначає, що відсутність представника відповідача судовому засіданні не може перешкоджати здійсненню судом правосуддя в установлені законом строки.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Про необхідність витребування від сторін будь-яких інших доказів, без яких неможливо розглянути дану справу, до суду не заявлялося.

Виходячи з того, що процесуальний строк розгляду даного спору закінчується 24.08.2015р., ухвалою суду від 04.08.2015р. явка сторін не визнавалася обов'язковою, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Вислухавши під час судових засідань представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив:

29.12.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Зернотранс (експедитор) та Публічним акціонерним товариством Волноваський комбінат хлібопродуктів (замовник) був укладений договір №1373 про надання транспортно-експедиторських послуг (далі - договір).

За умовами п.1.1 договору, експедитор зобовязується за плату і за рахунок замовника організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу по території України від вантажовідправника до вантажоодержувача. Замовник в процесі конкретного перевезення може виступати або як вантажовідправник або як вантажоодержувач.

Згідно п.2.1 договору, найменування, вартість, кількість, повні відомості про характер і вид вантажу, його вагу, обєм, пакування, пункт зважування, місце призначення, вантажоодержувач, строки доставки, інші необхідні відомості погоджуються сторонами через своїх уповноважених представників для кожного перевезення у зручний для них спосіб.

Відповідно до п.3.1.5 договору, після виконання перевезення, протягом 5 днів експедитор повинен повернути замовнику належним чином оформлену ТНТ, акт виконаних робіт, рахунок-фактуру, довіреність на приймання вантажу за формою № М-2, видану вантажоодержувачем на відповідальну для прийняття вантажу особу, що підтверджує факт виконання перевезення, податкову накладну, видаткову накладну, а також оригінал письмового повідомлення про підтвердження погодження експедитора, передбаченого п.2.6. цього договору.

Розрахунки за надання послуг між експедитором і замовником проводяться в безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора на підставі розрахункової вартості перевезення (Х), визначеної п. 2.3. договору. Підставою для здійснення розрахунків є повністю оформлена і підписана усіма учасниками перевезення ТТН та підписаний сторонами акт виконання робіт. (п.5.1 договору).

У п.5.3 договору сторони дійшли згоди, що оплата за надані послуги проводиться замовником протягом 20 банківських днів, після отримання ним пакету документів, зазначених в п.3.1.5. договору, які підтверджують факт належної доставки вантажу.

Ціною договору визначається сума розрахованої вартості усіх перевезень, здійснених згідно цього договору.

Згідно з п.10.1 договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.13р. Всі доповнення до договору, оформлені належним чином (складені у письмовій формі й підписані представниками обох сторін), є невідємною частиною цього договору (п.10.4. договору).

Сторонами 31.12.2013р. укладено додаткову угоду №1 до договору, якою сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2014р.

В позовній заяві позивач посилається на те, що за договором №1373 від 29.12.2012 року позивачем у квітні травні 2014 року було організовано останні чотири перевезення вантажу відповідача за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-650 від 30.04.2014р., №ОУ-757 від 12.05.2014р., №ОУ-785 від 20.05.2014р., №ОУ-820 від 26.05.2014р., однак з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, послуги залишилися неоплаченими у сумі 110791грн. 05коп., яка і заявлена до стягнення. Позивач під час слухання справи стверджував, що заявлена сума боргу виникла саме за актами: №ОУ-757 від 12.05.2014р., №ОУ-785 від 20.05.2014р., №ОУ-820 від 26.05.2014р.

Оскільки заборгованість у розмірі 110791грн. 05коп. відповідачем не була сплачена, вказана обставина призвела до звернення з позовом до суду за захистом порушеного права.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов наступних висновків:

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Предметом позову є стягнення суми боргу в розмірі 110791,05грн., пені у розмірі 12079грн.10коп., інфляційних нарахувань у розмірі 57342грн. 92коп., 3% річних у розмірі 3120грн. 06коп.

Підставою позову є неналежне виконання відповідачем умов договору №1373 від 29.12.2012р. щодо своєчасної та повної оплати отриманих послуг з перевезення вантажу відповідача.

Договір №1373 від 29.12.2012р. є підставою для виникнення у його сторін прав і обовязків, визначених ним та за своєю правовою природою та ознаками є договором транспортного експедирування, правовідносини за яким регулюються нормами Глави 65 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 929 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

У відповідності до ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Таким чином, на підставі укладеного між сторонами договору №1373 від 29.12.2012р. позивач (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок відповідача (замовника) організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору №1373 від 29.12.2012р. позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 111 161грн. 23коп., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №ОУ-757 від 12.05.2014р. на суму 65675,62грн., №ОУ-785 від 20.05.2014р. на суму 34384,77грн., №ОУ-820 від 26.05.2014р. на суму 11100,84грн., які підписані з обох сторін без будь-яких заперечень та скріплені відбитками печаток підприємств.

В матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні до кожного перевезення та рахунки-фактури до кожного спірного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Господарський суд приймає до уваги, що замовником при отриманні послуг не подавалося жодних заперечень відносно виконання виконавцем прийнятих за договором зобов'язань. Зокрема, вищевказаними актами підтверджено, що сторони претензій одна до одної не мають.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно договору зобовязань, враховуючи підписання актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) без жодних заперечень, суд дійшов висновку, що свої зобовязання позивач виконав у відповідності з умовами договору №1373 від 29.12.2012р.

Позивач посилається на те, що послуги у сумі 110791грн. 05коп. залишилися без оплати.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають зокрема з договору або іншого правочину.

За приписами ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вже зазначалося, у п.5.3 договору сторони дійшли згоди, що оплата за надані послуги проводиться замовником протягом 20 банківських днів, після отримання ним пакету документів, зазначених у п.3.1.5. договору.

Підставою для здійснення розрахунків є повністю оформлена і підписана усіма учасниками перевезення ТТН та підписаний сторонами акт виконання робіт. (п.5.1 договору).

Таким чином, підписавши та скріпивши печаткою спірні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) без будь-яких заперечень, відповідач тим самим підтвердив настання підстав для здійснення розрахунків за отримані послуги.

Спірний акт здачі-прийняття робіт № ОУ-757 підписаний сторонами 12.05.2014р., акт ОУ-785 підписаний сторонами 20.05.2014р., ОУ-820 підписаний сторонами 26.05.2014р.

Відповідно до постанови Національного банку України "Про затвердження Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями" №514 від 03.12.2003р., банківський день це робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

Отже, під банківським днем слід розуміти день, коли банківська система України дозволяє перераховування коштів.

Суд приймає до уваги, що згідно ч.3 ст.67 КЗпП у разі, коли святковий або неробочий день (ст.73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого. Тому, відповідно до ОСОБА_2 праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013р. № 9884/0/14-13/13 за графіком п'ятиденного робочого тижня з вихідними днями в суботу та неділю у 2014р. вихідний день у неділю 8 червня має бути перенесений на понеділок 9 червня.

Таким чином, приймаючи до уваги п.5.3, п. 5.1 договору, граничний строк оплати послуг за актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № ОУ-757 від 12.05.2014р. настав для відповідача 10.06.2014р., а вже з 11.06.2014р. почалося прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати послуг; граничний строк оплати послуг за актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №ОУ-785 від 20.05.2014р. настав для відповідача 18.06.2014р., а вже з 19.06.2014р. почалося прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати послуг; граничний строк оплати послуг за актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №ОУ-820 від 26.05.2014р. настав для відповідача 24.06.2014р., а вже з 25.06.2014р. почалося прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати послуг.

Згідно зі ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, на час звернення позивача з позовом до суду строк оплати за всіма спірними актами вже настав.

Позивач стверджує, що послуги залишилися неоплаченими у розмірі 110791грн. 05коп. Вказаний розмір боргу підтверджується в тому числі заявою від 14.07.2015р. за підписом директора ТОВ «Зернотранс».

У відповідності до норм ст. ст. 525,526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що факт отримання послуг відповідачем від позивача підтверджується матеріалами справи, докази погашення заявленого розміру боргу суду не надані, заявлений боргу не спростований відповідачем, суд дійшов висновку, що на момент прийняття рішення господарське зобов'язання належним чином перед позивачем залишилося невиконаним, в результаті чого позовні вимоги в частині стягнення заявленої суми основного боргу у розмірі 110791,05грн. підлягають задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд також стягнути з відповідача 3% річних у сумі 3120грн. 06коп. Відповідно до наданого позивачем суду як остаточний 22.07.2015р. розрахунку, 3% річних нараховані товариством наступним чином:

за актом №ОУ-757 від 12.05.2014р. за період з 06.06.2014р. по 12.05.2015р. в сумі 1840грн.72коп.;

за актом №ОУ-785 від 20.05.2014р. за період з 17.06.2014р. по 12.05.2015р. в сумі 932грн.63коп.;

за актом №ОУ-820 від 26.05.2014р. за період з 23.06.2014р. по 12.05.2015р. в сумі 295грн.62коп.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач у позовній заяві просить суд також стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 57342грн. 92коп. Відповідно до наданого позивачем суду як остаточний 22.07.2015р. розрахунку, інфляційні втрати нараховані товариством наступним чином:

за актом №ОУ-757 від 12.05.2014р. за період з 06.06.2014р. по 30.04.2015р. в сумі 36131грн.51коп.;

за актом №ОУ-785 від 20.05.2014р. за період з 01.07.2014р. по 30.04.2015р. в сумі 18389грн.07коп.;

за актом №ОУ-820 від 26.05.2014р. за період з 01.07.2014р. по 30.04.2015р. в сумі 5936грн.76коп.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що в країні відбулися інфляційні процеси, то позивач має право на збереження реальної величини грошей, строк оплати яких наступив, але не сплачених.

Суд дослідивши та надавши оцінку розрахунку 3% річних, враховуючи вищевикладені висновки суду щодо граничних строків оплати за кожним спірним актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг), дійшов висновку, що позивачем невірно визначений початок періоду нарахування 3% річних за всіма спірними актами. Так, саме з встановлених судом дат прострочення виконання зобов'язань виникли і підстави для нарахування 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, позивач має право нараховувати 3% річних за актом №ОУ-757 від 12.05.2014р. з 11.06.2014р., за актом №ОУ-785 від 20.05.2014р. з 19.06.2014р., за актом №ОУ-820 від 26.05.2014р. з 25.06.2014р.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за спірними актами, з урахуванням зроблених висновків, в межах обраних позивачем періодів нарахування, а саме: за актом № ОУ-757 від 12.05.2014р за період з 11.06.2014р. по 12.05.2015р., за актом № ОУ-785 від 20.05.2014р за період з 19.06.2014р. по 12.05.2015р., за актом № ОУ-820 від 26.05.2014р за період з 25.06.2014р. по 12.05.2015р., за формулою Сума 3% річних = С х 3 х Д : 366(2012р.) та 365(2013р.) : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, суд встановив, що сума 3% річних, що підлягає задоволенню становить 3034грн.50коп., у зв'язку з чим відмовляє в частині стягнення 3% річних в сумі 85грн.56коп.

Суд перевіривши арифметичних розрахунок позивача в частині вимог щодо стягнення інфляційних втрат, з урахуванням Рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" ОСОБА_2 ВСУ від 03.04.97р. № 62-97р, дійшов висновку, що сума інфляційних, яку позивач заявляє до стягнення, не перевищує розмір, який може бути стягнутий, а отже оскільки суд не має права виходити за межі позовних вимог, заявлена сума інфляційних витрат у розмірі 57342грн. 92коп. підлягає задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідачем щодо своєчасної оплати наданих послуг з перевезення вантажу, позивач просить суд також стягнути з відповідача пеню у сумі 12079грн.10коп. згідно позовної заяви. Відповідно до наданого позивачем суду як остаточний 22.07.2015р. розрахунку, пеня нарахована товариством наступним чином:

за актом №ОУ-757 від 12.05.2014р. за період з 06.06.2014р. по 12.05.2015р. в сумі 20418грн.81коп., однак посилаючись на п.7.2 договору, позивач обмежує пеню сумою 6567,56грн., що становить 10% вартості відповідного перевезення, оплата якого була прострочена;

за актом №ОУ-785 від 20.05.2014р. за період з 02.06.2014р. по 12.05.2015р. в сумі 10493грн.47коп., однак посилаючись на п.7.2 договору, позивач обмежує пеню сумою 3438грн.47коп., що становить 10% вартості відповідного перевезення, оплата якого була прострочена;

за актом №ОУ-820 від 26.05.2014р. за період з 23.06.2014р. по 12.05.2015р. в сумі 3353грн.06коп. однак посилаючись на п.7.2 договору, позивач обмежує пеню сумою 1100грн.08коп., що становить 10% вартості відповідного перевезення, оплата якого була прострочена.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, ст. 216 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватися в т.ч. неустойкою.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як встановлено ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.7.2 договору за порушення строків оплати замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення, але не більше 10% вартості відповідного перевезення, оплата якого була прострочена.

Суд дослідивши та надавши оцінку розрахунку пені, враховуючи вищевикладені висновки суду щодо граничних строків оплати за кожним спірним актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг), дійшов висновку, що позивачем невірно визначений початок періоду нарахування пені за всіма спірними актами. Також суд не погоджується з нарахуванням пені позивачем до 12.05.2015р. за кожним спірним актом, оскільки це суперечать вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України в частини законодавчо встановленого обмеження у шість місяців, з дня коли зобов'язання повинно бути виконано.

Враховуючи наведені приписи законодавства та висновки суду щодо граничних строків оплати за кожним спірним актом, позивач має право нараховувати пеню за актом №ОУ-757 до 11.12.2014р.; за актом №ОУ-785 до 19.12.2014р.; за актом №ОУ-820 до 25.12.2014р.

Здійснивши власний розрахунок пені за формулою С х РП х Д : 100, де С - сума заборгованості за період, РП - розмір пені, вказаний у договорі, Д - кількість днів прострочення оплати, з урахуванням викладених висновків, в межах обраних позивачем періодів нарахування, а саме:

- за актом №ОУ-757 від 12.05.2014р. за період з 11.06.2014р. по 11.12.2014р. в сумі 8044грн.81коп., однак згідно п.7.2 договору пеня не повинна перевищувати 10% вартості відповідного перевезення, оплата якого була прострочена, тобто 6567,56грн. (65675,62 х 10%);

- за актом №ОУ-785 від 20.05.2014р. за період з 19.06.2014р. по 19.12.2014р. в сумі 4279грн.72коп., однак згідно п.7.2 договору пеня не повинна перевищувати 10% вартості відповідного перевезення, оплата якого була прострочена, тобто 3438грн.47коп. (34384,77 х 10%);

- за актом №ОУ-820 від 26.05.2014р. за період з 25.06.2014р. по 25.12.2014р. в сумі 1398грн.10коп., однак згідно п.7.2 договору пеня не повинна перевищувати 10% вартості відповідного перевезення, оплата якого була прострочена, тобто 1100грн.08коп. (11100,84 х 10%),

суд встановив, що вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у загальному розмірі 11106,11 грн., у зв'язку з чим відмовляє в частині стягнення пені в сумі 972грн.99коп.

Згідно з ч.1 ст. 49 ГПК судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Наведене правило застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачений судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,11, 193, 509, 530, 546,548, 549,612, 625, 901, 903, 929 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.33,34,43,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» м. Волноваха до Публічного акціонерного товариства Волноваський комбінат хлібопродуктів про стягнення стягнення суми основного боргу у розмірі 110791,05грн., пені у розмірі 12079грн.10коп., інфляційних нарахувань у розмірі 57342грн. 92коп., 3% річних у розмірі 3120грн. 06коп. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Волноваський комбінат хлібопродуктів (85700, Донецька обл., м. Волноваха, вул. 100-річчя Червоного хреста, 2, ; п/р: 54 в ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива», м. Київ, МФО: 380054) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» (85700, Донецька обл., м. Волноваха, вул. Кузнецова, 22, ; р/р: 8 в ПАТ «Райфайзен банк Аваль», МФО: 380805) суму основного боргу у розмірі 110791,05грн., пеню у розмірі 11106,11 грн., інфляційні нарахування у розмірі 57342грн. 92коп., 3% річних у розмірі 3034грн.50коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3645грн.49коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 18.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Повний текст рішення складено та підписано 20.08.2015р.

Суддя Ю.В. Макарова