РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2015Справа №910/13860/15

Суддя господарського суду міста Києва Головіна К.І., при секретарі судового засідання Марченко С.П., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про стягнення 302 927,93 грн.

за участю представників:

від позивача:Якобчук В.Т.- представник за довіреністю № 7 від 31.03.2015 р.
від відповідача:Пантелейчук О.В.- представник за довіреністю № 1431-НЮ від 16.06.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 182 680,56 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № П3/ИХ-141961/НЮ від 22.09.2014 р. в частині своєчасності та повноти сплати поставленого товару, внаслідок чого у Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі - ДТГО "Південно-Західна залізниця") утворилась заборгованість у вказаній сумі.

У позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" просить суд стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" заборгованість з оплати поставленого товару в сумі 182 680,56 грн., яка складається з: основної заборгованості у сумі 177 597, 30 грн., пені у сумі 3 487,84 грн., інфляційної складової боргу у сумі 1 246,64 грн. та 3 % річних у сумі 348,78 грн.

Під час розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 302 927,93 грн., яка складається з: основної заборгованості у сумі 278 812,92 грн., пені у сумі 16 825,53 грн., інфляційної складової боргу у сумі 5 606,93 грн. та 3 % річних у сумі 1 682,55 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував збільшені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначив, що заборгованість у нього виникла у зв'язку із ненаданням позивачем рахунків-фактури для здійснення оплати поставленого товару. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.09.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (постачальник) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (покупець) був укладений договір поставки № П3/ИХ-141961/НЮ.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору постачальник зобов'язується у 2014 р. поставити та передати у власність покупцю товар відповідно до специфікації № 1, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити даний товар. Найменування товару: штани утеплені (2014 року випуску).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.4 договору покупець сплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації № 1. Сума договору становить 278 812,92 грн.

Покупець здійснює оплату поставленого товару на підставі виставлених рахунків, протягом 15 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної. До рахунку додається видаткова накладна (п.п. 4.2, 4.3 договору).

Відповідно до п. 12.1 цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі специфікації № 1 до вказаного договору позивач поставив ДТГО "Південно-Західна залізниця" товар (штани утеплені) на загальну суму 278 812,92 грн., що підтверджується видатковими накладними № 22411 від 23.10.2014 р., № 22641 від 27.10.2014 р., № 23047 від 30.10.2014 р., № 23664 від 06.11.2014 р., № 24588 від 18.11.2014 р., № 25280 від 26.11.2014 р., № 26362 від 09.12.2014 р., № 26887 від 15.12.2014 р., № 27677 від 24.12.2014 р. та поясненнями представників сторін.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач зі свого боку зобов'язання щодо оплати поставленого товару за вказаним договором не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Наявність заборгованості у відповідача у сумі 278 812,92 грн., підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями представників сторін.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність у нього обов'язку оплатити поставлений товар, у зв'язку з ненаданням йому рахунків-фактури на оплату, та зазначає, що у матеріалах справи містяться видаткові накладні № 22411 від 23.10.2014 р., № 22641 від 27.10.2014 р., № 23047 від 30.10.2014 р., № 23664 від 06.11.2014 р., № 24588 від 18.11.2014 р., № 25280 від 26.11.2014 р., № 26362 від 09.12.2014 р., № 26887 від 15.12.2014 р., № 27677 від 24.12.2014 р., які підписані представником відповідача та підтверджують факт отримання товару в обумовленому договором обсязі, будь-яких заперечень щодо неотримання товару матеріали справи не містять та відповідачем суду не надані.

Таким чином, вказаними первинними документами був зафіксований факт здійснення господарських операцій та передачі відповідачу товару, а, отже у позивача виникло право вимоги щодо стягнення грошових коштів за поставку товару.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у сумі 278 812,92 грн. підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 16 825,53 грн. за період з 14.04.2015 р. по 29.07.2015 р.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

При цьому суд зазначає, що нарахування суми пені здійснюється на наступний день після настання дати оплати поставленого товару.

Провівши перерахунок заявленої позивачем суми пені відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України та вимог ст. 232 ГК України, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 16 825,53 грн. за період з 15.04.2015 р. по 29.07.2015 р., тобто у заявленому позивачем розмірі.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 5 606,93 грн. з грудня 2014 р. по квітень 2015 р. та 3 % річних у сумі 1 682,55 грн. за період з 14.04.2015 р. по 29.07.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд зазначає, що нарахування матеріальних втрат здійснюється на наступний день після настання дати оплати поставленого товару.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги є обгрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 2 669,49 грн. та 3 % річних у сумі 1 655,01 грн. за період з 15.04.2015 р. по 29.07.2015 р., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 302 927,93 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний код 04713033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (02081, м. Київ, вул. Сортувальна, 2, ідентифікаційний код 32043747) заборгованість у сумі 278 812 (двісті сімдесят вісім тисяч вісімсот дванадцять) грн. 80 коп., пеню у сумі 16 825 (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн. 53 коп., інфляційну складову боргу у сумі 2 669 (дві тисячі шістсот шістдесят дев'ять) грн. 49 коп. та 3 % річних у сумі 1 655 (одну тисячу шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 01 грн.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний код 04713033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (02081, м. Київ, вул. Сортувальна, 2, ідентифікаційний код 32043747) витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 999 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять ) грн. 26 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 13 серпня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 18 серпня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна