ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.08.2015 Справа № 920/833/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Моїсеєнко В.М. при секретарі судового засідання Сорока Л.М. розглянув матеріали справи № 920/833/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Такелаж сервіс», м.Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Ронік», м.Шостка, Сумська область

про стягнення 178348,08 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Гавера В.І., довіреність № 15/07/15-1юр від 15.07.2015р.

від відповідача: Висіканцев Д.П., довіреність від 10.07.2015р.

В судовому засіданні 20.07.2015р. оголошувалася перерва до 10 год.00 хв. 31.08.2015р.

Суть спору: позивач, згідно вимог позовної заяви № 2205/1 від 22.05.2015р. просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за оплачений та непоставлений товар в розмірі 100000,00 грн., 3% річних в розмірі 5178,08 грн., інфляційні втрати в розмірі 73170,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

20.07.2015р. позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій, посилаючись на ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, просить суд накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу у межах суми, що підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. (п. 3 Постанови Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 16).

Суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що майно чи грошові кошти відповідача можуть зникнути чи зменшитися в розмірі.

Відповідач подав заперечення від 29.07.2015р. на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, так як умови договору № 050713 від 05.07.2013 р. порушені саме позивачем , а не відповідачем.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував стосовно позовних вимог, зазначив, що позивач в односторонньому порядку не виконує умови договору та намагається змінити його умови.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши наявні докази, які мають суттєве значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача на свою користь 100000,00 грн. заборгованості за оплачений та непоставлений товар, 5178,08 грн. 3% річних та 73170,00 грн. інфляційних втрат., позивач зазначає, що договором постачання продукції № 050713 , який укладений між позивачем та відповідачем від 05.07.2013р. передбачено обов'язок відповідача ( постачальника) поставити, а позивача ( покупця) прийняти та своєчасно сплатити вартість продукції в асортименті, вказаному в рахунках, відповідно наданому і узгодженому замовленню за умовами даного договору. Загальна сума договору визначається сумою, вказаною в рахунках, які є невід'ємною частиною даного договору ( п.1.2 договору).

09.07.2013р. на підставі договору та заявки позивача № 0790/1 від 09.07.2013р., відповідачем було виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000116 на загальну суму 208980,00 грн. на поставку товару.

Відповідно до п.2.2 договору, оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника відповідно виставленого рахунку наступним чином: 50% передоплати вартості продукції протягом 3 ( трьох) днів після отримання рахунку -фактури від постачальника; решта 50% вартості продукції по факт отримання продукції покупцем.

Як зазначає позивач, 11 липня 20134р. ним було здійснено попередню оплату за замовлений товар в розмірі 100000,00 грн. , що підтверджується банківською випискою ПАТ «ФКБ Банк» від 11.07.2013р.та податковою накладною № 8 від 11.07.2013р., проте відповідач в порушення взятих на себе договірних зобов'язань поставку товару не здійснив, що є на даний час підставою для втрати інтересу у позивача на отримання даного товару, а тому позивач звернувся до відповідача з вимогою від 08.08.2013р. № 08/08-01 щодо повернення суми попередньої оплати , а в подальшому до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача зазначеної суми попередньої оплати , 3% річних та інфляційних втрат за невиконання договірних зобов'язань.

Згідно вимог ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З поданих позивачем доказів слідує, що укладаючи договір № 050713 від 05.07.2013р. сторони передбачили здійснення оплати продукції наступним чином: 50% передоплата вартості продукції протягом 3 ( трьох) днів після отримання рахунку-фактури від відповідача; решта 50% вартості продукції - по факту отримання продукції позивачем.

Як встановлено судом, укладений між сторонами договір містить елементи договору поставки. то відносини , що виникли між сторонами мають регулюватися Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору 09.07.2013р. відповідачем був виставлений рахунок -фактура № СФ-0000116 на суму 208980,00 грн. 11.07.2013р. позивачем була здійснена часткова оплата по зазначеному рахунку-фактурі № СФ-0000116 від 09.07.2013р. в сумі 100000,00 грн. Здійснивши оплату по рахунку -фактурі в сумі 100000,00 грн. , позивач в односторонньому порядку порушив умови укладеного договору, а саме п.2.2 договору, оскільки сплачена ним сума коштів становить менше ніж 50% вартості продукції зазначеної в рахунку-фактурі.

Відповідно до п.3.1 даного договору постачання продукції здійснюється не пізніше 10 ( десяти) календарних днів після отримання коштів від позивача на розрахунковий рахунок відповідача.

З матеріалів справи слідує, що на момент пред'явлення позову позивачем так і невиконані належним чином умови договору щодо оплати продукції.

Приписами ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу, згідно якої у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі. У разі виконання обов'язку однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідач у даному випадку , згідно частини третьої ст.538 Цивільного кодексу України, має право зупинити виконання свого обов'язку щодо передачі позивачеві товару до виконання останнім свого зобов'язання щодо здійснення оплати у розмірі встановленому п.2.2 договору .

Оскільки позивач до цього часу не здійснив попередньої оплати відповідачеві у розмірах, визначених договором, то відповідач має і на даний час право на відстрочення своїх договірних зобов'язань, а відтак позивач не вправі вимагати стягнення з відповідача сум частково сплаченої попередньої оплати, що здійснена ним з порушенням умов договору.

Виходячи з вищевикладеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача100000,00 грн. передплати , 5178,08 грн. % річних, 73170,00 грн. інфляційних втрат за невиконання зобов'язань, визначених договором № 050713 від 05.07.2013р. , суд вважає необґрунтованими, недоведеними і не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вищевикладеного , ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Такелаж сервіс» ( м.Львів, вул. Б.Хмельницького,176) - відмовити.

Повне рішення складено 31.08.2015р.

Суддя В.М. Моїсеєнко