ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2015 р.Справа № 922/4446/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс", м. Костянтинівка
до Приватного підприємства "Будтехнологія - Н", м. Харків
про стягнення 255088,10 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 15.07.2015 року;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю № 010 від 16.01.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Будтехнологія-Н" про стягнення 255088,10 грн. заборгованості за договором поставки № 22/05 від 22.05.2014 року за неналежне виконання останнім умов договору щодо оплати поставленого товару, з яких :139000,00 грн. основного боргу, 23469,59 грн. пені, 4075,31 грн. 3% річних, 88543,20 грн. інфляційних витрат. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 серпня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 26 серпня 2015.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 26.08.2015 року від представника відповідача надійшла заява, в якій відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 26.08.2015 року підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.08.2015 року позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

22.05.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" (позивач) та Приватним підприємством "Будтехнологія-Н" (відповідач) було укладено договір поставки № 22/05, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити за алюмінієву пудру (товар) на умовах, викладених у даному договорі.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна за одиницю вимірювання товару визначається згідно виставлених рахунків.

Відповідно до п. 3.1 договору, при замовленні специфічних позицій: передплата 50% на 50% по факту відвантаження у машину відповідача, строк виготовлення 30-55 днів, з моменту отримання передплати.

Відповідно до п. 3.2 договору, після виготовлення товару на замовлення, відповідач зобов`язується оплатити та забрати товар протягом 10 днів після виготовлення товару.

Відповідно до п. 5.1 договору, оплата кожної партії товару здійснюється на умовах відстрочки платежу на 20 календарних днів.

На виконання умов вищезазначеного договору, позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 717690,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-052301 від 23.05.2014 року на суму 217515,00 грн., № РН-061202 від 12.06.2014 року на суму 225262,50 грн., № РН-062303 від 23.06.2014 року на суму 149737,50 грн., № РН-070402 від 04.07.2014 року на суму 5175,00 грн., № РН-082501 від 25.08.2014 року на суму 120000,00 грн. (наявні в матеріалах справи).

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору, не провів повної оплати товару, а здійснив лише часткове погашення в сумі 557690,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року (а.с. 35-36).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 06.05.2015 року відповідачем було сплачено 10000,00 грн. та 27.05.2015 року 11000,00 грн. (а.с. 37-38).

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, у нього утворився борг перед позивачем в сумі 139000,00 грн., що й стало підставою для звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, та те, що відповідачем було визнано суму боргу - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки 22/05 від 22.05.2014 року в розмірі 139000,00 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 4075,31 грн. 3% річних та 88543,20 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних в сумі 4075,31 грн. за період з 15.09.2014 року по 31.07.2015 року та інфляційних втрат в сумі 88543,20 грн. за період з вересня 2014 року по липень 2015 року заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "Будтехнологія-Н" (61121, АДРЕСА_1, п/р 6000 в ПАО "КБ Надра", МФО 380764, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Люкс" (м. Костянтинівка, Донецької області, 85114, вул. Б. Хмельницького, буд. 1, п/р 2001 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, ) 139000,00 грн. основної заборгованості, 4075,31 грн. 3% річних, 88543,20 грн. інфляційних втрат та 5101,77 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

922/4446/15