Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

20 серпня 2015 року Справа № 927/1009/15

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гровер",

вул. Примакова, 36-В, c. Улянівка, Чернігівський р-н, Чернігівська область, 15535

Відповідач: Дочірнє підприємство "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України",

вул. Київська 17, м. Чернігів, Чернігівська область, 14005

про стягнення 48803,08 грн.

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність № б/н від 01.07.2015;

Від відповідача: ОСОБА_2 - представник, довіреність № 09/01/15-1 від 09.01.2015

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Гровер» подано позов до Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 49235,12 грн, а також 1827,00 грн витрат зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на те, що у порушення умов укладеного між сторонами Договору про надання послуг № 6 від 01.04.2015 відповідачем не виконані належним чином зобовязання щодо повної та своєчасної оплати вартості виконаних за договором робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 42105,00 грн, на яку позивачем було нараховано 5744,44 грн пені, 287,24 грн 3% річних, 1098,44 грн інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 29.07.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.08.2015.

У судовому засіданні з 11.08.2015 по 20.08.2015 оголошено перерву згідно ч. 3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Від представників сторін клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надійшли.

Представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 11.08.2015 подані клопотання про долучення документів до матеріалів справи, які задоволені судом.

Також у судовому засіданні 11.08.2015 представником відповідача подано відзив по справі № 015-11 від 11.08.2015, у якому відповідач просить відмовити позивачу в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1098,44 грн, вважаючи даний розмір завищеним на 432,04 грн. При цьому відповідач у відзиві зазначив, що інфляційні втрати за період травень-липень 2015 складають 666,40 грн (згідно наданого розрахунку), з якими погоджується відповідач.

Відзив долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.08.2015 представником позивача подано заяву б/н від 11.08.2015 про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, у якій позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 666,40 грн.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, суд приймає вищевказану заяву позивача в частині зменшення позовних вимог до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

До початку судового засідання 20.08.2015 від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі № 015-11/500 від 19.08.2015, у яких зазначено, що ДП «Чернігівський облавтодор» є самостійним субєктом господарювання, тобто є учасником у сфері господарювання, здійснює господарську діяльність та господарські відносини самостійно, на власний ризик, з метою досягнення економічних, соціальних та інших результатів та одержання прибутку; джерелом формування майна є доходи, одержані від реалізації продукції, послуг та інших видів фінансово-господарської діяльності. Дочірнє підприємство «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" не належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодору), та не здійснює своєї господарської діяльності за рахунок фінансування з Державного бюджету України. Посилаючись на норми чинного законодавства, зокрема на Закон України «Про здійснення державних закупівель», відповідач зазначає, що ДП «Чернігівський облавтодор» не є замовником у розумінні вищевказаного закону.

У судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача визнав існування заборгованості з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши надані представниками сторін докази та оглянувши у судовому засіданні їх оригінали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Як встановив суд, 01 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гровер» (Виконавець за договором, позивач у справі) та Дочірнім підприємством "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Замовник за договором, відповідач у справі) укладено договір про надання послуг № 6 (далі - Договір).

Згідно п.п. 1.1, 1.2. Договору Виконавець бере на себе зобов'язання з надання Замовнику послуг екскаватором JCB 3CX та EK 18-20 з оператором погодинно. Роботи виконуються в с. Сеньківці Городянського району Чернігівської області. Замовник бере на себе зобовязується оплатити надані послуги в повному обсязі.

Оплата здійснюється згідно виписаних рахунків і становить: 495 грн/год (з ПДВ) роботи екскаватором JCB 3CX; 495 грн/год (з ПДВ) роботи екскаватором ЕК 18-20; 4000,00 грн (з ПДВ) доставка екскаватора в одну сторону (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору за послуги згідно з цим договором Замовник здійснює передплату або перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця по предявленню рахунків та актів надання послуг згідно товарно-транспортних накладних впродовж трьох банківських днів після надання послуг.

За умовами п. 5.1 Договору термін дії договору: з 01 квітня 2015 до закінчення робіт.

На виконання умов вищезазначеного Договору позивачем надані відповідачу послуги екскаваторами JCB 3CX та EK 18-20 за період з 14.04.2015 по 24.04.2015 на загальну суму 47105,00 грн (з ПДВ), що підтверджується відповідним ОСОБА_2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ГР-0000023 від 24.04.2015, складеного на підставі товарно-транспортних накладних від 14-18.04.2015, від 15.04.2015 та від 21-24.04.2015, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с.12-14).

Як встановлено судом та засвідчено представником позивача у судовому засіданні, отримання відповідачем послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гровер» із виконання робіт згідно ОСОБА_2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ГР-0000023 від 24.04.2015 підтверджується підписами уповноважених представників позивача та відповідача на вищевказаному акті, а саме директора Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_3 та директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Гровер» ОСОБА_4, і наявними на ньому відбитками печаток підприємств.

Доказів предявлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів, а також термінів виконаних робіт до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Гровер» умов Договору з боку відповідача відсутні.

Судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобовязання по наданню послуг, обумовлених Договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято надані послуги без будь яких зауважень.

На виконання умов Договору позивачем було виставлено рахунки-фактури на оплату № ГР-0000019 від 16.04.2015 на суму 5000,00 грн та № ГР-0000024 від 24.04.2015 на суму 42105,00 грн, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.17, 10).

Судом встановлено, що розрахунок за надані послуги згідно рахунку-фактури № ГР-0000019 від 16.04.2015 на суму 5000,00 грн відповідачем було здійснено на умовах передоплати, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача від 17.04.2015, копія якої наявна у матеріалах справи.

29.06.2015 між сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків по Договору та складено акт звірки станом на 29.06.2015, який підписано представниками сторін та скріплений печатками, з якого вбачається що заборгованість відповідача перед позивачем становить 42105,00 грн.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено у судовому засіданні представниками позивача та відповідача, у результаті часткового виконання зобовязання на суму 5000,00 грн у відповідача станом на 30.04.2015 утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором на загальну суму 42105,00 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач в обумовлений Договором строк оплату за надані послуги не здійснив, позивачем була наручно вручена претензія № 23 від 14.07.2015, що підтверджується наявним відбитком штампу відповідача з зазначенням дати отримання та вхідним номером реєстрації, а саме: № 791 від 14.07.2015.

Проте, претензія залишена відповідачем без задоволення, грошові кошти за надані згідно Договору послуги у повному обсязі відповідачем сплачені не були.

Отже, свої зобовязання щодо сплати позивачу грошових коштів у сумі 42105,00 грн у встановлений строк, всупереч умовам Договору, відповідач не виконав, у результаті чого у Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути у позовній заяві.

Представником відповідача в усних та письмових поясненнях зазначено, що ДП «Чернігівський облавтодор» є самостійним субєктом господарювання, здійснює господарську діяльність та господарські відносини, тобто є учасником у сфері господарювання у розумінні ст. 2, 3 Господарського кодексу України, який визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до п.п. 3.3, 4.2, 4.3 Статуту ДП «Чернігівський облавтодор» (державна реєстрація якого у редакції, затвердженій наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 13.01.2012 № 10, проведена 13.03.2012), засновником Підприємства є ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України»; майно Підприємства складається з сукупності речей, майнових прав, інших цінностей, вартість яких відображається на самостійному балансі Підприємства, яке передається Засновником Підприємству у господарське відання та іншого майна, набутого Підприємством на засадах, не заборонених чинним законодавством та цим Статутом; джерелами формування майна Підприємства є: доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, а також від інших видів фінансово-господарської діяльності; кредити банків та кошти інших кредиторів; безоплатні або благодійні внески; інші джерела, не забороні чинним законодавством. (а.с. 34-43).

Як пояснив представник відповідача, виконання спірних робіт здійснювалось виключно у рамках господарської діяльності та за власні кошти підприємства. Будь-яке державне замовлення щодо виконання спірних робіт відсутнє, а також відсутнє фінансування даних робіт за державні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського кодексу України державне підприємство, його дочірні підприємства, а також підприємства, господарські товариства, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків належить державному підприємству, об'єднання таких підприємств, у разі здійснення ними закупівель за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує межі, визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель», оприлюднюють на веб-порталі Уповноваженого органу, визначеного Законом України «Про здійснення державних закупівель», звіт про укладення договору про закупівлю товарів, робіт і послуг за кошти підприємств та інформацію про зміну його істотних умов не пізніше ніж через сім днів з дня укладення договору про закупівлю або внесення змін до нього.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт і послуг, за умови, що вартість предмета закупівлі (без урахування податку на додану вартість), товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість виконуваних позивачем робіт не перевищує визначені Законом України «Про здійснення державних закупівель» межі.

За таких обставин суд вважає, що спірні відносини не підпадають під регулювання Закону України «Про здійснення державних закупівель», а тому підлягають розгляду без врахування положень цього Закону.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобовязань за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів повного погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення 42105,00 грн боргу за надані послуги відповідають нормам матеріального права та умовам Договору, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 4.2 Договору при несвоєчасному проведенні розрахунків Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 3. Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищевикладене та у звязку з простроченням відповідачем виконання зобовязання щодо сплати боргу за надані послуги у строк до 30.04.2015, визначений умовами Договору, позивачем на підставі п. 4.2 Договору нараховано та предявлено до стягнення пеню у розмірі 5744,44 грн за період з 30.04.2015 по 21.07.2015, а також 287,24 грн 3 % річних за період з 30.04.2015 по 21.07.2015, 666,40 грн інфляційних втрат (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат) за період з травня 2015 року по червень 2015 року, які він просить стягнути з відповідача.

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі чи законі.

Відповідно до п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд встановив, що позивачем, у додатку № 1 до позовної заяви при розрахунку пені за період з 30.042015 по 21.07.2015 зазначено сума у розмірі 5744,74 грн, тоді як в обґрунтуванні позову позивач просить стягнути з відповідача пеню за зазначений вище період у сумі 5744,44 грн.

Розмір пені перерахований судом складає 5744,74 грн, а отже є більшим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем. Проте виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог в частині нарахування пені, тому позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату за надані позивачем послуги підлягають задоволенню у розмірі, нарахованому позивачем 5744,44 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності, що також підтверджується ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки викладені у Постановах Верховного суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10 та від 12.12.2011 у справі № 3-132гс11.

Суд встановив, що розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат здійснено відповідно до норм матеріального права та умов Договору, а тому вимоги позивача про їх стягнення підлягають задоволенню у повному обсязі.

За наявних обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 32-36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. Київська, 17, м. Чернігів, Чернігівська область, 14005, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гровер» (вул. Примакова, 36 В, с. Улянівка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15535, ) заборгованість у сумі 48803,08 грн та 1827,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.08.2015.

Суддя В.В. Шморгун