РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2015Справа №910/15013/15

за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес"
до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»
простягнення 17 503,21 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Сіняк Д.В. - представник за довіреністю № 141 від 07.05.15;
від відповідачаЛисенко Д.В. - представник за довіреністю № 1466 від 29.05.15

В судовому засіданні 19.08.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «Брокбізнес» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 17 503,21 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ «СК «Брокбізнес» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 006-2002138/01НТ від 05.09.13, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Mitsubishi», державний номер АА 9300 ІХ, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія», позивач просить стягнути з відповідача 13488,46 грн. страхового відшкодування, 103,10 грн. - 3 % річних та 3911,65 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 16.06.15 порушено провадження у справі № 910/15013/15 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 05.08.15.

01.07.2015 на адресу Господарського суду м. Києва надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», державний номер АА 9300 ІХ.

30.07.15 позивач на виконання вимог ухвали суду надав довідку про ДТП та витяг з єдиного державного реєстру на відповідача.

04.08.15 через канцелярію суду відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі. Відповідач зазначає, що відповідно до Постанови Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2014 по справі № 757/3646/14 встановлено, що наїзд було здійснено на припаркований автомобіль "Mitsubishi", державний номер АА1990МЕ, таким чином позивачем не доведено, що страхувальником відповідача було пошкоджено транспортний засіб "Mitsubishi Lancer", державний номер АА1990КЕ. Крім того, позивачем не надано доказів сплати страхувальником (Чубай М.С.) страхових платежів за договором страхування № 006-2002138/01НТ від 05.09.2013р. та належного повідомлення з місця події цілодобову інформаційну сервісну службу страховика. Також відповідач стверджує, що вимога про стягнення з нього фінансових санкцій є незаконною.

В судове засідання 05.08.15 представники сторін з'явились, надали пояснення по суті спору, позивач заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для можливості надання додаткових доказів по справі та подав письмове клопотання про продовження строків розгляду спору.

Суд задовольнив клопотання позивача, продовжив строк вирішення спору та оголосив перерву в судовому засіданні до 19.08.15.

18.08.15 через канцелярію суду позивач надав пояснення на відзив відповідача, в яких зазначив, що твердження відповідача у відзиві на позов є безпідставними та необґрунтованими, а також надав постанову Печерського районного суду м. Києва від 10.08.15 у справі 757/3646/14-п про виправлення описки в мотивувальній частині постанови від 05.03.14 в частині вірного зазначення державного реєстраційного номерного знаку а/м «Mitsubishi Lancer» АА 1990 КЕ.

Крім того, 18.08.15 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 13488,46 грн. страхового відшкодування, 184,03 грн. - 3 % річних та 3979,10 грн. - інфляційних втрат. Таким чином, позивач збільшив позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та втрат від інфляції.

В судове засідання 19.08.15 представники сторін з'явились, представник позивача надав пояснення по суті спору, заяву про збільшення позовних вимог підтримав.

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити та/або зменшити розмір позовних вимог. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну у бік збільшення кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача про збільшення розміру позовних вимог до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

05 вересня 2013 року за договором добровільного страхування наземного транспорту № 006-2002138/01НТ було застраховано автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ, страхувальником та вигодонабувачем по договору є Чубай Мирослава Сергіївна. Згідно з п. 8.11 договору цей договір діє з 13.09.13 до 12.09.14.

З Відомостей № 9336997 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 20.01.2014р. в м. Києві на бульв. Дружби Народів мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів: «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ, що належить Чубай Оксані Сергіївні, під керуванням Чубай Мирослави Сергіївни та «Mitsubishi Pajero», державний номер АА 9300 ІХ, що належить Ткач Марині Олександрівні, під керуванням власника.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Ткач М.О. вимог п.п. 10.9 Правил дорожнього руху України, яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2014р. справа № 757/3646/14-п.

При цьому суд зазначає, що описка допущена в постанові Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2014р. в частині державного номеру автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ, не впливає на вирішення спору, оскільки з матеріалів справи, а саме: Відомостей про ДТП, Довідки ДАІ (форма № 1), Заяви про подію, що має ознаки страхового випадку вбачається, що вірний реєстраційний номер застрахованого позивачем автомобіля саме - АА 1990 КЕ, і саме цей автомобіль було пошкоджено внаслідок ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний номер АА 9300 ІХ. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у постанові Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2014 у справі № 757/3646/14-п допущено описку, яка не впливає на доведеність вини Ткач М.О. у скоєнні ДТП за участю застрахованого позивачем автомобіля. Крім того, позивачем було надано постанову Печерського районного суду м. Києві від 10.08.15 про виправлення описки в мотивувальній частині постанови Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2014 у справі № 757/3646/14-п, а саме в державному номерному знаку транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ, що належить потерпілому у ДТП.

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 31.01.14, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ, в результаті його пошкодження при ДТП складає 13488,46 грн.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку-фактури СТО - ТОВ «Автоград» № М_СчТ01857 від 24.07.14 становить 14 627,17 грн.

За страховим випадком - ДТП що сталась 20.01.2014р. за участю застрахованого автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ, згідно складеного страхового акту № 50654/1 від 01.09.14 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 14627,17 грн., виплата якого на рахунок СТО підтверджується платіжним дорученням № 7440 від 02.09.14.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія Ткач М.О., яка керувала автомобілем «Mitsubishi Pajero», державний номер АА 9300 ІХ, підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2014р. справа № 757/3646/14-п.

Пунктом 36.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та Ткач Мариною Олександрівною як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв з 19.04.13 по 18.04.14 (Поліс АС/1905211), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний номер АА 9300 ІХ, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 006-2002138/01НТ від 05.09.13, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номер АА 1990 КЕ.

В розумінні положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс АС/1905211) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза - 0,00 грн, таким чином з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування заявленого до стягнення позивачем - 13488,46 грн.

В матеріалах справи наявна копія заяви позивача на адресу відповідача на виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. № 309/01-14 від 25.11.2014р., що була отримана відповідачем 01.12.14. Доказів сплати страхового відшкодування відповідачем не надано.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та обмежується укладеним договором страхування, в свою чергу зазначеним законом випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (або МТСБУ) визначені у ст. 32 і доказів наявності таких суду не представлено.

Стосовно вимог позивача про стягнення 3 % річних в сумі 184,03 грн. та інфляційних втрат в сумі 3979,10 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Отже, оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, зобов'язання між сторонами можуть виникати як з договірних, так і з позадоговірних відносин. При цьому, зобов'язання відповідача перед позивачем у даній справі щодо сплати коштів в порядку регресу є позадоговірним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже, між сторонами у справі існує саме грошове зобов'язання, яке виникло з позадоговірних відносин - делікту. При цьому, грошове зобов'язання у деліктних (регресних) правовідносинах не є окремим видом зобов'язання, а є способом виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач направляв відповідачу заяву № 309/01-14 від 25.11.14 (отримана 01.12.14) , в яких просив здійснити виплату страхового відшкодування в порядку регресу Однак, відповідач, отримавши заяву коштів не перерахував, в результаті чого з боку відповідача мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

В ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст.ст. 519, 612, 625 ЦК України).

На спільному засідання судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-112цс13, у постанові від 25.12.2013 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при здійснені страховиком страхової виплати у вигляді відшкодування шкоди за договором добровільного страхування на користь потерпілої особи (згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України) відбувається заміна кредитора - страхувальник передає страховикові, який здійснив таку страхову виплату, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 514 Цивільного кодекс України зміна кредитора у зобов'язанні (в т.ч. внаслідок переходу права вимоги на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування») у передбачений чинним законодавством спосіб не виключає нарахування інфляційних витрат та 3% річних, які є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

При цьому, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не подано доказів своєчасної виплати страхового відшкодування, то позовні вимоги про стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягають задоволенню.

Суд погоджується з розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат, що надані позивачем в додатках до заяви про збільшення позовних вимог, таким чином вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 3979,10 грн. та трьох процентів річних у розмірі 184,03 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, ідентифікаційний код 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (04050 м. Київ, вул. Білоруська, буд. 3, ідентифікаційний код 20344871) страхове відшкодування в сумі 13 488 (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 46 коп., 3 % річних в сумі 103 (сто три) грн. 10 коп., інфляційні втрати в сумі 3 911 (три тисячі дев'ятсот одинадцять) грн. 65 коп., судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.