КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2015 р. Справа№ 5011-58/15376-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився, від відповідача - Роговський А.А., від ВДВС - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.07.2015 р. по справі № 5011-58/15376-2012 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом комунального підприємства «Київжитлоексплуатація»

до Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури

про стягнення 6 999,60грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у задоволенні скарги Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві та визнання недійсними постанов про арешт майна боржника та заборону його відчуження від 10.12.2014р., про розшук майна боржника від 17.04.2015р., про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 13.05.2015р. та про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.05.2015р. з виконавчого провадження №44564098 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури звернулась до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. по справі №5011-58/15376-2012 та прийняти нову, якою задовольнити скаргу Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури на постанови державного виконавця по виконавчому провадженню №44564098 від 04.06.2015р. в редакції заяви від 25.06.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015р. відновлено Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури надала уточнення до апеляційної скарги.

Від Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури надійшло клопотання в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України.

Заявник просить суд винести окрему ухвалу на адресу відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, якою зобов'язати усунути порушення вимог ст.ст. 3, 4, 6, 25-28, 30, 52, 57, 66 Закону України «Про виконавче провадження». Також заявник просить суд винести окрему ухвалу на адресу судді Бондарчук В.В., якою зобов'язати суддю припинити порушення статей 4-2, 4-3, 4-7, 22, 33, 34 та 43 ГПК України.

КП «Київжистлоспецексплуатація» та відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києвісвоїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

В силу частини 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги по даній справі, Київський апеляційний господарський суд розглядає дану справу у встановлений законодавством строк, за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно частини 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.02.2013р. позовні вимоги КП «Київжитлоспецексплуатація» задоволено повністю. Стягнуто з Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури на користь КП «Київжитлоспецексплуатація» основний борг у сумі 6 999,60 грн. та судовий збір у сумі 1 609,50 грн.

На виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва 22.02.2013р. видано наказ.

09.06.2015р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури звернулась до суду із скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Заявник просить суд визнати неправомірними та недійсними постанови про арешт майна боржника та заборону його відчуження від 10.12.2014р., про розшук майна боржника від 17.04.2015р., про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 13.05.2015р. та про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.05.2015р. у виконавчому провадженні №44564098.

Обґрунтовуючи заяву відповідач зазначав, що він є державною організацією, а відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, відтак, оскільки стягувач до таких органів з наказом суду не звертався, відповідно і оскаржувані постанови ВДВС у виконавчому провадженні ВП №44564098 винесені державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Внаслідок чого, оскаржувані постанови державного виконавця, на думку скаржника, є недійсними як такі, що винесені з порушенням вимог статей 3, 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у задоволенні скарги Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві та визнання недійсними постанов про арешт майна боржника та заборону його відчуження від 10.12.2014, про розшук майна боржника від 17.04.2015, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 13.05.2015 та про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.05.2015 з виконавчого провадження №44564098 - відмовлено повністю.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. (ч. 1 ст. 6 Закону).

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, наказів господарського суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби; державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. У разі виконання судового рішення про усунення перешкод у здійсненні права користування державним, комунальним майном чи майном громадських об'єднань у рамках виконавчого провадження, відкритого за заявою прокурора, строк для самостійного виконання рішення у постанові не зазначається, а примусове виконання судового рішення розпочинається невідкладно. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постановою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 02.09.2014р. ВП № 44564098 було відкрите виконавче провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва № 5011-58/15376-2012 від 22.02.2013р. та надано боржнику строк до семи днів з моменту винесення або отримання постанови добровільно виконати наказ, а також зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій. /а.с. 92/.

Постанова від 02.09.2014р. про відкриття виконавчого провадження одержана боржником 26.09.2014р. за вх. № 220-10, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури на супровідному листі ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві №2902/12 від 02.09.2014 р., яким надіслана дана постанова. /а.с. 91/.

Відповідно до статті 35 Закону за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Доказів звернення боржника з відповідною заявою до державного виконавця про відкладення виконавчих дій, матеріали виконавчого провадження не містять та скаржником суду не надано. Крім того, рішення суду залишається боржником невиконаним на час розгляду даної скарги.

02.09.2014р. державний виконавець надіслав запити до державних установ з метою виявлення майна боржника та відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно відповіді ДПС України № від 03.09.2014р., у боржника є відкриті рахунки у Головному управлінні державної казначейської служби України у м. Києві. /а.с. 135/.

Згідно інформаційної довідки № 79897289 від 10.12.2014 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідні відомості щодо Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури відсутні. /а.с. 160/.

Відповідно до статті 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

10.12.2014р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві на винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури лише в межах суми боргу. /а.с. 94/.

Відповідно до статті 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження № 44564098, державний виконавець відповідно до вимог Закону надіслав зазначену постанову від 10.12.2014р. із супровідним листом від 10.12.2014р. Начальнику УДАІ у м. Києві до виконання та боржнику - до відома. /а.с 109/.

На адресу ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві надійшло повідомлення від Управління державної автоінспекції ГУ МВС України в м. Києві від 06.03.2015 року, згідно якого транспортні засоби поставлено на автоматизований облік до АІС «Арешт» під: арешт, заборона на відчуження, а саме: ГАЗ 5312 КУБАНЬ, 1990 року випуску, державний номерний знак 18444КА; ГАЗ 24, 1984 року випуску, державний номерний знак 42252КА; TOYOTA HI ACE 2400, 1996 року випуску, державний номерний знак 42252КА; ЗИЛ 130, 1969 року випуску, державний номерний знак 2929КИЛ; ВАЗ 2109, 1995 року випуску, державний номерний знак 49123 КА. /а.с. 115/.

Відповідно до приписів статті 40 Закону, у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача. Витрати, пов'язані з організацією розшуку боржника - юридичної особи або іншого майна боржника, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом.

17.04.2015р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві винесено постанову про розшук майна боржника, а саме вище перелічених транспортних засобів./а.с. 95/.

Згідно повідомлення Управління державної автоінспекції ГУ МВС України в м. Києві від 28.04.2015 року транспортні засоби, зазначені вище, поставлено на автоматизований облік до АІС «Розшук».

30.04.2015р. на автодорозі «Житомир-М.Подільський» 63км. затримано транспортний засіб - TOYOTA HI ACE 2400, 1996 року випуску, державний номерний знак 42252КА, про що складено відповідний акт № 60 від 30.04.2015 року, завірена копія якого залучена до матеріалів справи. /а.с. 98/.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Згідно ч. 2, 4 ст. 41 Закону витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

13.05.2015р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 240,00 грн., а винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 860,91 грн. /а.с. 96-97/.

КП «Київжилотлоспецексплуатація» звернулось із заявою до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про направлення наказу господарського суду міста Києва від 22.02.2013р. у справі №5011-58/15376-2012. /а.с. 117/.

02.06.2015р. боржник звернувся до ВДВС із заявою про направлення наказу господарського суду міста Києва від 22.02.2013р. та постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 13.05.2015р. на примусове виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві. /а.с. 139/.

Так дійсно, постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 затверджено порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Проте Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Більше того, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачений механізм передачі виконавчого провадження.

У відповідності до статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури не навела належними та допустимими доказами підстав для скасування постанов державного виконавця, які винесені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши матеріали справи Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

З наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у справі № 5011-58/15376-2012.

Щодо заявленого клопотання, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 90 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу.

Окрему ухвалу може бути оскаржено в установленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до вимог постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», застосовуючи положення статті 90 ГПК, господарський суд повинен враховувати таке.

Окрема ухвала виноситься господарським судом за наявності умов, передбачених частиною першою статті 90 ГПК - виявлення при вирішенні спору порушень законності або недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу (далі - підприємства і організації).

В окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим.

Вказівки, що містяться в окремій ухвалі, повинні бути максимально конкретними і реальними для виконання.

При винесенні окремої ухвали слід враховувати, що вказівки стосовно усунення порушень законності чи недоліків у діяльності підприємств і організацій не повинні виходити за межі компетенції господарського суду, тобто господарський суд не вправі давати вказівки щодо виробничих процесів або оперативно-господарської діяльності та визначати, яке стягнення слід накласти на службову особу.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Якщо під час розгляду скарги господарським судом буде виявлено порушення законності або недоліки в діяльності органу Державної виконавчої служби, учасників виконавчого провадження, суд має вжити заходів, передбачених частинами першою і другою статті 90 ГПК.

Враховуючи те, що відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві здійснювало свої повноваження відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», щодо судді стаття 90 Господарського процесуального кодексу України не застосовується, підстав для задоволення клопотання у суду не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду міста Києва від 09.07.2015 р. у справі №5011-58/15376-2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №5011-58/15376-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі та відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

С.А. Пашкіна