ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.08.2015р. Справа №905/684/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД», м.Донецьк,

до відповідача: Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м.Краматорськ,

про стягнення 395918,46 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Чуб Б.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД», м.Донецьк звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м.Краматорськ про стягнення за договором №08734/12-Б на закупівлю товарів (продуктів нафтопереробки рідких) за державні кошти від 10.12.2012р. 395918,46 грн, з яких 220183,50 грн заборгованість за поставлене, але не сплачене паливо, 34734,70 грн пеня, 15275,52 грн 3% річних, 125724,74 грн інфляційні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №08734/12-Б від 10.12.2012р. закупівлі товарів (продуктів нафтопереробки рідких) за державні кошти, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 220183,50 грн, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві №04.3-09/1 від 21.07.2015р. зазначив, що кредиторська заборгованість в сумі 220183,50 грн виникла через не проходження платежів в Головному управлінні державної казначейської служби України у Донецькій області, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» просив задовольнити частково в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 220183,50 грн.

Відповідач у судові засідання 22.07.2015р., 12.08.2015р. не зявився.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, посадових осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач у судові засідання 22.07.2015р., 12.08.2015р. на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 10.12.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» (учасник) та Головним управлінням юстиції у Донецькій області (найменування якого змінено на Головне територіальне управлінням юстиції у Донецькій області) (замовник) було підписано договір №08734/12-Б закупівлі товарів (продуктів нафтопереробки рідких) за державні кошти.

Згідно із п.п.1.1, 1.2 вказаного договору учасник зобовязується надати у 2012 році замовникові продукти нафтопереробки рідкі (товар), зазначені в специфікації до договору, а замовник прийняти і оплатити такі товари. Найменування (номенклатура, асортимент) товарів: продукти нафтопереробки рідкі (код 23.20.1 ДКПП 016-97), дизельне паливо Perfekt Diesel, бензин А-95 Perfekt, бензин А 92 Perfekt. Кількість товарів: дизельне паливо Perfekt Diesel 1050 л, бензин А-95 Perfekt 16000 л, бензин А 92 Perfekt 11400 л.

За умовами п.3.1 договору №08734/12-Б від 10.12.2012р. ціна договору становить 317223 грн з ПДВ, у тому числі ПДВ 52870,50 грн.

Аналогічна за змістом інформація щодо кількості та вартості товару міститься у специфікації до договору №08734/12-Б від 10.12.2012р.

За змістом п.п.5.1, 5.2 укладеного сторонами правочину визначено наступний термін поставки товару: талони на дизельне паливо Perfekt Diesel, бензин А-95 Perfekt, бензин А 92 Perfekt мають бути надані на підставі заявок (у тому числі письмових) замовника впродовж 1 робочого дня з моменту їх отримання учасником. Талони надаються по мірі необхідності протягом строку дії договору. Місце поставки товару: м.Донецьк щодо талонів на паливо, Донецька область щодо заправки автомобілів замовника (АЗС учасника у м.Донецьк та Донецькій області).

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2012р., а в частині грошових зобовязань до повного виконання (п.10.1 договору №08734/12-Б від 10.12.2012р.).

Виходячи зі змісту матеріалів справи, на підставі видаткових накладних №ВТ00102820 від 25.12.2012р., №ВТ00102823 від 25.12.2012р. позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 317023,50 грн.

Зазначені видаткові накладні підписані представниками сторін, внаслідок чого приймаються судом в якості належних доказів передання відповідачу товару у відповідності до умов договору №08734/12-Б від 10.12.2012р.

Факт отримання товару на вказану суму відповідачем в порядку вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 220183,50 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п.4.1 договору №08734/12-Б від 10.12.2012р. замовник здійснює оплату палива через Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, за наявності фінансування з Державного бюджету України, але в строк не пізніше 30 календарних днів з дати підписання видаткової накладної на паливо (дата підписання збігається з датою її формування).

Як було зазначено судом вище, зокрема, видаткова накладна №ВТ00102823 підписана сторонами 25.12.2012р.

Відтак, господарським судом встановлено, що строк виконання зобовязання з оплати товару на суму 220183,50 грн настав.

Проте, за поясненнями позивача, які відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.ст.526, 692 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області за одержаний товар у повному обсязі не розрахувалося. На теперішній час заборгованість відповідача становить 220183,50 грн.

Відповідач у відзиві №04.3-09/1 від 21.07.2015р. наявність заборгованості в сумі 220183,50 грн підтвердив.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №08734/12-Б від 10.12.2012р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення 220183,50 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до п.7.3 договору №08734/12-Б від 10.12.2012р. замовник за прострочення у виконанні зобовязань по оплаті за паливо сплачує на користь учасника пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, виходячи з вартості палива, за кожен день прострочення.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 34734,70 грн пені за період з 24.01.2015р. до 15.05.2015р.

Після проведення перевірки наведеного заявником розрахунку, судом встановлено, що останній є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.6 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Зміст укладеного між сторонами правочину та зазначення про нарахування пені за весь час прострочення, за висновками суду, не свідчить про наявність у сторін волі щодо погодження відмінного, ніж визначено ст.232 Господарського кодексу України, строку нарахування неустойки. При цьому, судом враховано, що нормою ст.252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Умовами договору №08734/12-Б від 10.12.2012р. передбаченим чинним цивільним законодавством України способом іншого строку нарахування неустойки не визначено.

З огляду на те, що видаткову накладну №ВТ00102823 було підписано сторонами 25.12.2012р., приймаючи до уваги, що згідно із п.4.1 договору №08734/12-Б від 10.12.2012р. оплата товару мала бути здійснена в строк не пізніше 30 календарних днів з дати підписання видаткової накладної на паливо, нарахування пені мало здійснюватись в період з 25.01.2012р. по 25.07.2012р.

Отже, виходячи з наведеного вище, приймаючи до уваги приписи ст.232 Господарського кодексу України та межі нарахування неустойки, що визначені заявником, враховуючи, що клопотань про вихід за межі позовних вимог позивачем не заявлялось, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені в сумі 34734,70 грн за період з 24.01.2015р. до 15.05.2015р. є не обґрунтованими.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права та можливості звернутись до суду з окремим позовом про стягнення з відповідача пені за період, що не був предметом розгляду у цій справі з урахування встановленого законодавством шестимісячного строку нарахування неустойки з дати, коли зобов'язання мало бути виконано боржником.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» в частині стягнення неустойки в сумі 34734,70 грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував за період з 24.01.2013р. по 15.05.2015р. та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 15275,52 грн, інфляційні збитки в сумі 125724,74 грн за період з січня 2015 року по квітень 2015 року.

При цьому, прострочення виконання зобовязання з оплати основного боргу в сумі 220183,50 грн розпочалось з 25.01.2013р., внаслідок чого нарахування 3% річних 24.01.2013р. проведено позивачем безпідставно. За розрахунком суду, 3% річних складають 15249,47 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що їх сума є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 125724,74 грн.

Твердження відповідача про те, що кредиторська заборгованість в сумі 220183,50 грн виникла через не проходження платежів в Головному управлінні державної казначейської служби України у Донецькій області, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 1 ст.510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

За приписами ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

У даному випадку, заборгованість є наслідком неплатежів боржника за поставлений товар, оплата якого не може пов'язуватись зі взаємовідносинами останнього з іншими учасниками господарських відносин з огляду на те, що відповідач є самостійним суб'єктом господарювання і відповідно до п.4.1 договору №08734/12-Б від 10.12.2012р. прийняв на себе зобовязання щодо оплати товару в строк не пізніше 30 календарних днів з дати підписання видаткової накладної на паливо.

При цьому, судом враховано, що відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04.11.2010р. по справі №4/719, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів від інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, надавши оцінку доводав відповідача, які наявні у відзиві №04.3-09/1 від 21.07.2015р. Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню на суми 15249,47 грн та 125724,74 грн. Крім того, вимоги про стягнення пені залишаються судом без задоволення з урахуванням визначених судом підстав.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД», м.Донецьк до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м.Краматорськ про стягнення за договором №08734/12-Б на закупівлю товарів (продуктів нафтопереробки рідких) за державні кошти від 10.12.2012р. 395918,46 грн, з яких 220183,50 грн заборгованість за поставлене, але не сплачене паливо, 34734,70 грн пеня, 15275,52 грн 3% річних, 125724,74 грн інфляційні.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (84313, Донецька область, м.Краматорськ, бульвар Машинобудівників, будинок 32, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» (83045, Донецька область, м.Донецьк, Ленінський район, вулиця Олімпієва, будинок 2 Б, ) 220183,50 грн заборгованості за поставлене, але не сплачене паливо, 15249,47 грн 3% річних, 125724,74 грн інфляційних, а також судовий збір в сумі 7223,15 грн

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 12.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 12.08.2015р.

Суддя Ю.О.Паляниця