РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа №910/12158/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕБЕСТОВ"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Оілнафтогаз"

Про стягнення 41 194,02 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Хлопко А.Ю. - представник

Від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕБЕСТОВ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оілнафтогаз" про стягнення 41 194,02 грн.

Ухвалою суду від 14.05.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/12158/15 та призначено розгляд справи на 29.05.2015.

В судове засідання 29.05.2015 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги та надав додаткові документи до матеріалів справи.

В судове засідання 29.05.2015 представник відповідача не з?явився, вимоги ухвали суду від 14.05.2015 не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою від 29.05.2015 розгляд заяви відкладено на 08.07.2015.

В судовому засіданні 08.07.2015 оголошено перерву на 17.07.2015.

Ухвалою суду від 20.07.2015 відкладено розгляд справи на 11.08.2015.

В судове засідання 11.08.2015 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 11.08.2015 представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 11.08.2015, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 11.08.2015 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕБЕСТОВ», як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОІЛНАФТОГАЗ» , як орендарем було укладено договір суборенди за №01/11-14, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендарю за плату на визначений строк у користування ( оренду) об'єкт для використання відповідно до цільового призначення об'єкту.

Відповідно до п. 3.1 Договору строк оренди складає 15 календарних днів з 01 листопада по 17 листопада 2014 року.

Згідно п. 4.1 Договору розмір орендної плати за кожен календарний місяць оренди щодо кожного об'єкту оренди зазначається в Додатку № 1 до Договору загальний розмір орендної плати складає 256 500 грн.

Приписами п. 4.2 Договору сторони погодили що у розмір орендної плати не включено суми відшкодування експлуатаційних витрат, які сплачуються орендарем окресо у повному обсязі на підставі отриманих від орендодавця рахунків чи самостійно на підставі укладених договорів з відповідними підприємствами -виконавцями та постачальниками таких послуг та товарів.

Позивач зазначає, що підтвердженням використання орендарем об'єкту є акт здачі-приймання наданих послуг № ОУ-001664 від 17 листопада 2014 року та на виконання умов Договору 17 листопада 2014 року Орендодавцем був виставлений рахунок-фактура за №СФ-0002289 на відшкодування експлуатаційних витрат у розмірі 40 337,67 (сорок тисяч триста тридцять сім) гривень 67 копійок у т.ч. ПДВ.

Відповідно до п.5.2.4 Договору Орендодавець має право вимагати від Орендаря своєчасної сплати орендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат за Договором.

В той же час. згідно п.5.3.2 Договору. Орендар зобов'язується своєчасно та у належному розмірі сплачувати орендну плату та відшкодовувати експлуатаційні витрати, понесені Орендодавцем.

Позивач зазначив, що відповідачем не сплачено заборгованість в розмірі 40 337,67 грн. Позивачем 25.12.2014 р. було направлено лист на адресу ТОВ «ОІЛНАФТОГАЗ» з вимогою про погашення наявної заборгованості та відшкодуванню експлуатаційних витрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі - ГК України)як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на виконання умов укладеного договору виконав свої зобов'язання. Відповідач свої обов'язки щодо своєчасної та повної сплати відповідно до договору не виконав, внаслідок чого за ним на момент звернення позивача до суду з даним позовом утворилась заборгованість у розмірі 40 337,67 грн. Крім того, про належне виконання позивачем своїх зобов'язань свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов надання спірних послуг.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що фактично отримані та спожиті відповідачем послуги підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, а обов'язок їх оплати встановлений законом, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в повному обсязі в розмірі 40 337,67 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача - інфляційної складової боргу та - 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача збитків від інфляції та 3% річних з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції та. - 3% річних в розмірі 856,35 підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОІЛНАФТОГАЗ" (03680, м. Київ, Проспект Академіка Глушкова, 1, павільйон № 60, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕБЕСТОВ" (65080, Одеська обл., м. Одеса, вул. Варненська, 4-б, ) заборгованість, враховуючи індекс інфляції, а також трьох процентів річних у розмірі 41 194 (сорок одну тисячу сто дев'яносто чотири) грн. 02 коп., судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання повного рішення 17.08.2015.

Суддя Л.В. Прокопенко