РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2015Справа №910/15778/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 1", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", м. Київ

про припинення дії, яка порушує право

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Лепех Л.Л. (довіреність від 30.07.2015 № 316/01)

від відповідача: Кисловська В.В. (довіреність від 02.06.2015 № 566)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рада 1" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про зобов'язання ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" зарахувати кошти отримані від позивача у розмірі 35 726, 01 грн. в рахунок погашення заборгованості відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі №1/312.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснив не вірне зарахування коштів у розмірі 35726,01 грн., що були перераховані позивачем з метою погашення боргу за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2015 порушено провадження у справі №910/15778/15 та призначено її до розгляду на 07.07.2015.

07.07.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на відсутність порушень з боку відповідача законних прав позивача та відсутність підстав для зарахування грошових коштів у розмірі 35726,01 грн. сплачених як борг за договором №0216/5-02 від 25.10.2002 в рахунок погашення заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі №1/312, та відповідно зміни призначення платежу, який вказаний у платіжних документах позивача.

В судовому засіданні 07.07.2015, на підставі ст. 77 ГПК України, судом оголошено перерву до 04.08.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 04.08.2015 надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд зобов'язати відповідача зарахувати кошти отримані від позивача у розмірі 35726, 01 грн. згідно платіжних доручень № 1779 від 27.05.2014, № 1778 від 27.05.2014, № 762 від 26.06.2014, № 2037 від 31.07.2014 в рахунок погашення заборгованості відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312.

Вищевказана заява позивача про уточнення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Також, в судовому засіданні судом задоволено клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору у справі № 910/15778/15, надане представником відповідача в судовому засіданні 07.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2015, відповідно до ст. 69 ГПК України, продовжено строк вирішення спору у справі № 910/15778/15 на 15 днів до 03.09.2015.

В судовому засіданні 04.08.2015, на підставі ст. 77 ГПК України, судом оголошено перерву до 27.08.2015.

26.08.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідачем зазначено, що згідно із розгорнутим розрахунком, розмір заборгованості позивача по договору № 01216/5-02 від 25.10.2002 за період з 01.03.2012 по 31.03.2014 складає 28127,29 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 27.08.2015 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.08.2015 надав пояснення по суті заперечень на позов, заперечив проти позовних вимог.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 27.08.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2002 року між ВАТ АК "Київводоканал", правонаступником якого є ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" (відповідач, постачальник) та ТОВ "Рада - 1" (позивач, абонемент) було укладено договір № 01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався забезпечити абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент в свою чергу сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором.

Згідно із п. 2.1. договору, постачальник забезпечує постачання питної води та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Відповідно до п. 2.2. договору, абонемент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктом 3.5 договору визначено, що абонент розраховується за надані послуги в порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи абонента.

Оплата проводиться шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п. 3.7.).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312 було встановлено факт неналежного виконання ТОВ "Рада - 1" зобов'язань за договором №01216/5-02 від 25.10.2002 за період з 01.04.2007 по 01.09.2008.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада - 1" на користь Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 23139,36 грн. -основного боргу, 7345,15 грн. - інфляційної складової боргу, держмито в розмірі 377,28 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн.

Позивачем на рахунок відповідача в період з 27.05.2014 по 31.07.2015 було сплачено кошти у розмірі 35726,01 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1779 від 27.05.2014 на суму 4182,00 грн., №1778 від 27.05.2014 на суму 9238,20 грн., №762 від 26.06.2014 на суму 12971,02 грн., №2037 від 31.07.2014 на суму 9334,79 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом 01-0053 від 19.02.2015, в якому просив відповідача зарахувати кошти у розмірі 35726,01 грн. в рахунок погашення заборгованості згідно рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312, оскільки, заборгованість згідно із актом звірки взаєморозрахунків за спожиті енергоносії від 22.05.2014 становить 35726,01 грн., а зобов'язання між сторонами припинені з 26.04.2014, у зв'язку із набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 № 1198-VII.

Відповідач у листі від 13.03.2015 вих. №2449/08-18/30-15 зазначив про безпідставність вимог позивача про зарахування грошових коштів у розмірі 35726,01 грн. в рахунок погашення заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312, оскільки, грошові кошти сплачені позивачем у травні-липні 2014 року як оплата за воду згідно договору №0216/5-02 від 25.10.2002 за період з 01.03.2012-01.04.2014, що не включає в себе період заборгованості, за який рішенням суду стягнуто борг.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до положень п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Як встановлено судом вище між, позивачем та відповідачем, було укладено договір №01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.10.2002.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою регулюються Законом України "Про питну воду та питне водопостачання" № 2918-III від 10.01.2002.

Статтею 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Згідно із ст. 18 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", господарська діяльність із централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню у порядку, встановленому законом.

Позивачем, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що позивач не є кінцевим споживачем послуг за договором №01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.10.2002, та у зв'язку із набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" не може мати статус виконавця комунальних послуг.

Судом встановлено, що 26.04.2014 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII від 10.04.2014.

Вказаним Законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" доповнено часиною 5 такого змісту: "Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення".

Також, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" у статті 29 частини першу та другу після слів "житлово-комунальних послуг" доповнено словами "(крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем)" та було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої "договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг".

Разом з тим, згідно із п. п. 7.1., 7.2. договору №01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.10.2002, цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Даний договір може бути розірваний за згодою сторін. Договір може бути розірвано у судовому порядку на вимогу однієї із сторін у разі порушення другою стороною договірних зобов'язань. Сторона, що бажає розірвати договір, має письмово попередити про це другу сторону за один місяць. Цей договір може бити розірвано при умові обов'язкового погашення абонентом заборгованості за надані послуги.

Згідно з частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Наразі у суду відсутні докази, які б підтверджували факт розірвання договору №01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.10.2002, укладеного між позивачем та відповідачу, у встановленому договором та чинним законодавством порядку. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про припинення зобов'язань між сторонами матеріали справи не містять. Доказів протилежного сторонами не надано.

Таким чином, доводи позивача про відсутність з 26.04.2014 у відповідача підстав для надання позивачу послуг з постачання питної води за договором №01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.10.2002, не знайшли свого підтвердження в наявних в матеріалах справи документах.

Пунктом 3.6. договору сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг позивач зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня представлення відповідачем платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідно акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані відповідача вважаються прийнятими позивачем.

Позивач не надавав заперечень щодо наданих позивачем послуг, у порядку визначеному договором №01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.10.2002, доказів, які б підтверджували наявність таких заперечень, позивачем суду не надано.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень №1779 від 27.05.2014 на суму 4182,00 грн., №1778 від 27.05.2014 на суму 9238,20 грн., №762 від 26.06.2014 на суму 12971,02 грн., №2037 від 31.07.2014 на суму 9334,79 грн., наданих в підтвердження сплати відповідачу 35726,01 грн., вбачається, що призначенням платежу за вказаними платіжними документами є: оплата за воду, згідно договору №0216/5-02 від 25.10.2002, код абонента 6-50081, заборгованість за період 01.03.2012-01.04.2014.

Згідно з пунктом 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 № 2346-III переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Пунктом 1.30. статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що платіжним дорученням є розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Відтак, позивач, як платник за платіжними дорученнями №1779 від 27.05.2014, №1778 від 27.05.2014, №762 від 26.06.2014, №2037 від 31.07.2014, що є відповідальною особою за відомості вказані ним у розрахункових документах, надав доручення відповідному банку здійснити переказ грошових коштів на рахунок відповідача у загальному розмірі 35726,01 грн. як оплату за воду, згідно договору №0216/5-02 від 25.10.2002, код абонента 6-50081, заборгованість за період 01.03.2012-01.04.2014.

Судом враховано, що у платіжних дорученнях вказано договір за №0216/5-02 від 25.10.2002, код абонента 6-50081, проте, платежі здійснювались саме по договору №01216/5-02 від 25.10.2002, код абонента 6-50081. Зазначене, також, не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні 27.08.2015.

При цьому, зазначення у платіжних дорученнях договору за № 0216/5-02 від 25.10.2002 як договору за № 01216/5-02 від 25.10.2002 сторонами не заперечується, що також, зазначено представниками сторін у судовому засіданні 27.08.2015.

Відомостей щодо відкликання позивачем платіжних доручень №1779 від 27.05.2014, №1778 від 27.05.2014, №762 від 26.06.2014, №2037 від 31.07.2014 матеріали справи не містять.

Водночас, як було встановлено судом вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312 було встановлено факт неналежного виконання ТОВ "Рада - 1" зобов'язань за договором №01216/5-02 від 25.10.2002 за період з 01.04.2007 по 01.09.2008 та відповідно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада - 1" на користь Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованість у розмірі 23139,36 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 7345,15 грн.

Тобто, заборгованість позивача за договором №01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.10.2002, що стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312 виникла за період з 01.04.2007 по 01.09.2008, в той час, як погашення боргу за дорученнями №1779 від 27.05.2014, №1778 від 27.05.2014, №762 від 26.06.2014, №2037 від 31.07.2014 здійснювалось за період з 01.03.2012-01.04.2014.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, позивачем на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312 було сплачено відповідачу держмито в розмірі 377,28 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн., а тому сума боргу, що залишена несплаченою позивачем за вказаним рішенням складає 30484,51 грн. (23139,36 грн. - основного боргу та 7345,15 грн. - інфляційної складової боргу).

За розрахунком відповідача розмір заборгованості позивача по договору №01216/5-02 від 25.10.2002 за період з 01.03.2012 по 31.03.2014 складає 28127,29 грн.

З наведених позивачем у позові розрахунків та наявних у матеріалах справи зведених актів звірки за період з 01.03.2012 по 01.05.2014, заборгованість позивача за договором №01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.10.2002 станом на 01.05.2014 складає 35726,01 грн.

Втім, первинних документів, які б підтверджували, що заборгованість за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312 врахована у заборгованість відповідача за вказаними вище зведеними актами звірки, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевстановлені судом обставини, матеріали справи не містять доказів наявності правових підстав для зобов'язання відповідача здійснити зарахування грошових коштів у розмірі 35726,01 грн. сплачених позивачем згідно платіжних доручень № 1779 від 27.05.2014, № 1778 від 27.05.2014, № 762 від 26.06.2014, № 2037 від 31.07.2014 в рахунок погашення заборгованості відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312. В той же час, суд не наділений правом самостійно змінювати призначення здійснених сторонами платежів та вважати зарахованими кошти в оплату іншого боргу.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, враховуючи відсутність доказів припинення зобов'язальних відносин між сторонами за даним договором №01216/5-02 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.10.2002, необґрунтованість доводів позивача про відсутність з 26.04.2014 у відповідача надавати послуги позивачу за вказаним договором та те, що позивач є відповідальною особою за зазначення ним даних у призначенні платежу за платіжними дорученнями №1779 від 27.05.2014, №1778 від 27.05.2014, №762 від 26.06.2014, №2037 від 31.07.2014, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або майнового права та інтересу.

Позивачем станом на час вирішення спору не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, наявності факту порушення його прав відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 1" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про зобов'язання ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" зарахувати кошти отримані від позивача у розмірі 35726,01 грн. згідно платіжних доручень № 1779 від 27.05.2014, № 1778 від 27.05.2014, № 762 від 26.06.2014, № 2037 від 31.07.2014 в рахунок погашення заборгованості відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2009 у справі № 1/312.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 31.08.2015.

Суддя С.О. Турчин