ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 серпня 2015 р. Справа № 902/1034/15

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засіданні Горейка М.В.,

позивача: ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги №1-1 від 01.06.2015р.,свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №644 від 29.03.2011р.

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Агротал" (вул. Заводська, б. 7, смт. Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область, 23130)

про стягнення 180800 грн 92 коп.,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агротал" 180800 грн 92 коп.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 22.07.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/1034/15 з призначенням її до розгляду.

В судовому засіданні (25.08.2015р.) представник позивача заявлений позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні в ньому.

Поряд з цим, відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання він повідомлявся належним чином ухвалою суду від 22.07.2015р., що стверджується повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи вх. №6716 від 10.08.2015р.

Як свідчать матеріали справи, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення вх. №6716 від 10.08.2015р., відповідач був обізнаний про наявність спору в суді між ним та позивачем ще 30.07.2015р., а тому суд при прийнятті рішення по справі виходить з того, що останній мав достатньо часу для того, щоб подати необхідні докази по справі та сформулювати свою процесуальну позицію відносно даного спору.

При цьому суд констатує, що останнім не подано жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, про те, що відповідач є таким, що повідомлений належним чином, відтак суд ухвалив провести розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

10.11.2014 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (позивач, виконавець) та публічним акціонерним товариством «Браїлівське» (замовник, первісний боржник) укладено договір про надання послуг №23, відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є надання виконавцем послуг по збиранню врожаю зернових та технічних культур на площах замовника комбайном марки Claas Lexion 480 на пальному замовника.

Відповідно до п. 2.1 Договору виконавець зобов'язується провести збирання врожаю сільськогосподарських культур на площах замовника методом прямого комбайнування, або підбирання валків по узгодженості з ним у відповідності з агротехнічними вимогами.

Згідно із п. 2.2.1 Договору замовник зобов'язується оплатити повну вартість виконаних робіт по збиранню сільськогосподарських культур.

Відповідно до п.п. 3.3, 3.5 Договору загальна вартість виконаних робіт (сума до сплати) обчислюється на підставі актів передачі-приймання виконаних робі, що підписанні сторонами та скріпленні печатками. Замовник розраховується з виконавцем раз у 10 днів, виходячи з фактично виконаних робіт, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виконавця в процесі збирання врожаю. Остаточний розрахунок проводиться на день підписання «Акту виконаних робіт», але не пізніше 10 банківських днів після закінчення робіт.

На виконання умов Договору позивач надав публічному акціонерному товариству «Браїлівське» (первісний боржник) послуги по збиранню врожаю сільськогоспкультур на загальну суму 258780 грн, що підтверджується скріпленими підписами та печатками сторін актами виконаних робіт: акт виконаних робіт від 30.11.2014р. на суму 106134 грн; акт виконаних робіт №2 від 30.11.2014р. на суму 50046 грн; акт виконаних робіт від 29.12.2014р. на суму 102600 грн.

Таким чином у первісного кредитора виникла заборгованість по оплаті виконаних робіт (наданих йому послуг) в сумі 258780 грн.

Поряд з цим, 25.02.2015 року між публічним акціонерним товариством «Браїлівське» (первісний боржник), товариством з обмеженою відповідальністю «Агротал» (новий боржник, відповідач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (кредитор) укладено договір про переведення боргу, відповідно до п. 1.1 якого первісний боржник переводить борг за договором №23 від 10.11.2014р., укладеним між первісним боржником та ФОП ОСОБА_3 (кредитор), а новий боржник приймає на себе зобов'язання за названим у цьому пункті договором у розмірі 258780 грн.

Згідно із п. 3.2.1 Договору про переведення боргу новий боржник (відповідач) зобов'язується виконати зобов'язання первісного боржника перед кредитором на умовах основного договору.

23.03.2015р. позивачем надіслано на адресу відповідача претензію з вимогою оплати заборгованість за договором №23 від 10.11.2014р. Проте, як свідчать матеріали справи, останній відповіді на вказану претензію не надав.

Поряд з цим, відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості за виконані позивачем роботи по збиранню сільськогосподарських культур в сумі 186000 грн (30000 грн + 50000 грн (20000 грн+30000 грн) + 106000 грн= 186000 грн).

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по оплаті виконаних робіт (наданих йому послуг) у сумі 72780 грн

Надаючи оцінку договору про переведення боргу від 25.02.2015р., суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ст.521 Цивільного кодексу правочин щодо заміни боржника у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

З матеріалів справи вбачається, що правочин про переведення боргу вчинено у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, а кредитору відомо про заміну боржника у зобов'язанні та ним надано згоду на здійснення заміни боржника, так як даний договір є трьохстороннім, а він являється третьою стороною (кредитор) договору.

Отже, в контексті зазначених норм, укладений між публічним акціонерним товариством «Браїлівське» (первісний боржник), товариством з обмеженою відповідальністю «Агротал» (новий боржник, відповідач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (кредитор), договір про переведення боргу від 25.02.2015р. є належною підставою для виникнення у ТОВ "Агротал" грошових зобов'язань, визначених його умовами, оскільки заміна боржника відбулася з дотриманням визначеної законом процедури.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Беручи до уваги зміст договору, укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 72780 грн правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 104057 грн 19 коп. інфляційних втрат (64414 грн 30 коп. інфляційних втрат за період прострочення зобов'язання з 15.12.2014р. по 27.04.2015р. з суми заборгованості 156180 грн; 2775 грн 96 коп. інфляційних втрат з суми заборгованості 126180 грн за період прострочення зобов'язання з 28.04.2015р. по 28.05.2015р.; 36866 грн 93 коп. інфляційних втрат за період прострочення зобов'язання з 19.01.2015р. по 10.07.2015р. з суми заборгованості 102600 грн) та 3963 грн 73 коп.- 3% річних (1720 грн 12 коп. - 3% річних за період прострочення зобов'язання з 15.12.2014р. по 27.04.2015р. з суми заборгованості 156180 грн; 321 грн 50 коп. - 3% річних за період прострочення зобов'язання з 28.04.2015р. по 28.05.2015р. з суми заборгованості 126180 грн; 463 грн 34 коп.- 3% річних за період прострочення зобов'язання з 28.04.2015р. по 10.07.2015р. з суми заборгованості 76180 грн; 1458 грн 89 коп. - 3% річних за період прострочення зобов'язання з 19.01.2015р. по10.07.2015р. з суми заборгованості 102600 грн), в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам чинного законодавства.

У п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

Суд надаючи оцінку правильності визначеним позивачем періодам нарахування інфляційних втрат та 3% річних, встановив, що періоди нарахування останніх позивачем визначено невірно, оскільки ним помилково у дані періоди прострочення заборгованості включався останній день, у який відбувалася проплата. Проте враховуючи положення пункту 1.4 викладеної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", день у який відбувається оплата заборгованості не вважається днем прострочення заборгованості. Тому, суд самостійно здійснив обрахунок інфляційних втрат та 3% річних.

Таким чином, враховуючи часткову проплату 27.04.2015р. в сумі 30000 грн, та 28.05.2014р. в сумі 50000 грн (20000 грн +30000 грн), періодами нарахування інфляційних втрат та 3% річних мають бути періоди:

- з 15.12.2014р. по 26.04.2015р. з суми заборгованості 156180 грн (згідно актів виконаних робіт від 30.11.2014р.);

- з 27.04.2015р. по 10.07.2015р. з суми заборгованості 1261800 грн (враховуючи часткову проплату в сумі 30000 грн);

- з 19.01.2015р. по 27.05.2015р. з суми заборгованості 102600 грн (згідно акту виконаних робіт від 29.12.2014р.);

- з 28.05.2015р. по 10.07.2015р. з суми заборгованості 52600 грн (враховуючи часткову проплату в сумі 50000 грн).

Відтак здійснивши за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" обрахунок 3% річних у правильних періодах за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН", суд визначив їх в розмірі 3763 грн 16 коп., який в сукупності є меншим ніж той який заявлений позивачем, а тому решта заявлених позивачем до стягнення 3% річних в розмірі 200 грн 57 коп. задоволенню судом не підлягає.

Поряд з цим, здійснивши за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" обрахунок інфляційних втрат у правильних періодах, суд визначив їх в розмірі 104783 грн 41 коп., який в сукупності є більшим ніж той, який заявлений позивачем (104057 грн 19 коп.), однак враховуючи те, що в даному випадку підстав, визначених п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, для виходу за межі позовних вимог у суду немає, до стягнення підлягають інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі 104057 грн 19 коп.

Приймаючи рішення по справі, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем при обрахунку суми 3% річних допущено помилку, зазначено 3% річних в сумі 3963 грн 73 коп., тоді як виходячи із вказаного ним розрахунку сума 3% річних має складати на 12 коп. більше, тобто 39663 грн 85 коп. (1720 грн 12 коп.+ 321 грн 50 коп. + 463 грн 34 коп.+ 1458 грн 89 коп.= 3963 грн 85 коп.), оскільки у даному випадку підстав, визначених п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, для виходу за межі позовних вимог у суду немає, суд при прийнятті рішення виходив із заявленої позивачем суми 3% річних -3963 грн 73 коп.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агротал" (вул. Заводська, б. 7, смт. Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область, 23130, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) 72780 грн основного боргу, 104057 грн 19 коп. інфляційних втрат, 3763 грн 16 коп.- 3% річних та 3612 грн витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні 200 грн 57 коп. 3% річних відмовити.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомлення про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 31 серпня 2015 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Заводська, буд. 7, смт. Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область, 23130)