ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.15 Справа№ 914/2034/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМГ», м.Вишгород До відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «ГАЛ-КАТ», м.Львів Про визнання недійсним договору купівлі-продажу №3/1-з від 30.11.2012 року Суддя: Березяк Н.Є. Секретар: Кравець О.І.
За участю представників:
від позивача: не з'явився
від відповідача:Баєва В.І. - представник

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМГ» до Товариства з додатковою відповідальністю «ГАЛ-КАТ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу №3/1-з від 30.11.2012 року.

Ухвалою суду від 25.06.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 13.07.2015 р.

Судовий розгляд справи відкладався з підстав та мотивів зазначених в попередніх ухвалах суду.

Позивач в судове засідання 31.08.15 р. явку повноважного представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце його розгляду.

Відповідач вимоги ухвали суду від 25.06.2015 р. виконав, проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, яким просив в задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві.

В судовому засіданні 31.08.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлено наступне.

30 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВМГ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЛ-КАТ" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу № 3/1-з (надалі - Договір). Згідно з пунктом 1.1. Договору, Продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця продукцію, іменовано «Товар», а Покупець зобов'язується своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що загальна кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що передається за цим договором, визначається в заявках покупця, у рахунках - фактурах продавця, видаткових накладних. Сторони домовились, що заявки передаються представником покупця за допомогою телефонного зв'язку в усній формі, або направляються на адресу продавця в письмовій формі та відображаються у рахунках - фактурах продавця, надалі - рахунки - фактури, які є невід'ємною частиною договору.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним Договору у зв'язку із не зазначенням у Договорі такої істотної його умови, як ціна договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 215 Цивільного кодексу України визначаються загальні правові підстави визнання правочину недійсним. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу № 3/1-з від 30.11.2012 р. виконувався сторонами, що підтверджується відповідними видатковими накладними на поставку (отримання) товару (копії долучено до матеріалів справи) та долученими доказами про оплату вартості товару та не оспорюється сторонами. Отже, своїми діями сторони схвалили зазначений Договір.

Згідно з ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу, загальна кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що передається за цим договором, визначається в заявках покупця, у рахунках - фактурах продавця, видаткових накладних. Сторони домовились, що заявки передаються представником покупця за допомогою телефонного зв'язку в усній формі, або направляються на адресу продавця в письмовій формі та відображаються у рахунках - фактурах продавця, надалі - рахунки - фактури, які є невід'ємною частиною договору (п. 2.1). Покупець за цим договором здійснює оплату за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, вказаний у договорі або рахунках-фактурах протягом 10 банківських днів з моменту отримання товару (п. 3.5).

Відповідачем подано копії видаткових накладних, в яких зазначена ціна товару (копії накладних долучено до матеріалів справи). Таким чино, твердження позивача, що у Договорі не визначено його ціни є хибним, оскільки сторони погодили, що ціна товару, що поставляється за цим Договором, вказується в рахунках-фактурах на кожну партію Товару та згідно них і проводиться оплата за поставлений товар.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання судом оспорюваного правочину (договору) недійсним, покладається саме на позивача.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено обставин, з якими закон пов'язує визнання судом оспорюваного договору недійсним, тому суд відмовляє в задоволенні позову.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 3, 16, 202, 203, 204, 215, 632, 691 Цивільного кодексу України, ст. ст. ст. ст. 4, 43, 45, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМГ» до Товариства з додатковою відповідальністю «ГАЛ-КАТ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу №3/1-з від 30.11.2012 року - відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 31.08.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.