ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2015 р. Справа № 925/1190/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства НАК «Нафтогаз України» м. Київ

до публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», м. Черкаси, пр. Хіміків, 76

про стягнення 15 984 389,80 грн. інфляційних, 3% річних та пені за спожитий газ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулася з позовом до ПАТ «Черкаське хімволокно» про стягнення 15 984 389,80 грн. інфляційних, 3% річних та пені за спожитий газ за період січня-грудня 2013р. Представник позивача вимоги підтримав. Вказує, що підприємство не отримало своєчасного погашення боргу від відповідача.

Представник відповідача вимоги заперечує та вказує на підписання спеціального багатостороннього договору від 29.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків. Борг з усіма нарахуваннями (інфляційні збитки, 3% річних, пені) погашено за рахунок субвенції з державного бюджету на покриття різниці в тарифах, пільг та компенсацій. Представник зсилається на практику Вищого господарського суду України та Верховного суду України та просить відмовити в позові повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

29.01.2013р. між сторонами підписано договір купівлі продажу природного газу №13/3474-ТЕ-36, згідно якого ПАТ НАК «Нафтогаз України» (Позивач, продавець) в особі директора департаменту реалізації газу ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, погодився передати у власність ПАТ «Черкаське хімволокно» (Покупець, відповідач), в особі голови правління ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту, - природній газ, а відповідач погодився прийняти та оплатити його.

Газ придбавається виключно для виробництва теплової енергії для споживання населенням, релігійними організаціями та творчими спілками (п. 1.2. договору).

Загальний обєм газу, що придбавається 131000000 куб.м. з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., з розподілом щоквартально (а.с. 9, п. 2.1 договору).

За обумовлений період позивачем поставлено відповідачу 94344884 куб.м. газу на суму 167990754,68 грн., що підтверджено щомісячними актами приймання-передачі природного газу (а.с. 15-26). Спору в частині обємів переданого, спожитого газу, вартості та ціни газу немає.

Відповідач розрахувався за спожитий газ повністю, але несвоєчасно (до 01.11.2014р).

За твердженням представника позивача, невиконання відповідачем в обумовлений строк взятих на себе зобовязань по оплаті спожитого газу стало підставою для звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення інфляційних збитків та санкцій.

На запитання головуючого присутні учасники заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатного придбання енергоносіїв газу для виробництва теплової енергії на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Спору в частині сплати осиного боргу за спожитий в 2013р. природний газ між сторонами немає.

29.09.2014р. між управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області, Департаментом фінансів Черкаської ОДА, Департаментом фінансової політики Черкаської міської ради, ПАТ «Черкаське хімволокно», НАК «Нафтогаз України» підписано договір №463/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 ЗУ «Про державний бюджет України на 2014р.»), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ЗУ«Про державний бюджет України на 2014р.» і Порядку та умов надання у 2014р. субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялись, транспортувались та постачались населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 29.01.2014р. №30 (а.с. 75-77). Сума договору визначена в 39 455 827 грн. Сума заборгованості перерахована позивачу відповідачем дорученням №3 від 10.10.2014р. (а.с. 78).

До цього були перерахування коштів відповідно до положень

спільного протокольного рішення №391 від 18.02.2013р. (а.с. 79-83),

спільного протокольного рішення №659 від 19.03.2013р. (а.с. 84-88),

спільного протокольного рішення №968 від 18.04.2013р. (а.с. 89-93),

спільного протокольного рішення №1261 від 19.06.2013р. (а.с. 94-99),

спільного протокольного рішення №1161 від 22.05.2013р. (а.с. 99-103), спільного протокольного рішення №1346 від 15.07.2013р. (а.с. 104-108), спільного протокольного рішення №1496 від 15.08.2013р. (а.с. 109-113), спільного протокольного рішення №1582 від 13.09.2013р. (а.с. 114-118), спільного протокольного рішення №1981 від 18.11.2013р. (а.с. 119-123), спільного протокольного рішення №2272 від 18.12.2013р. (а.с. 124-128), спільного протокольного рішення №132 від 22.01.2014р., (а.с. 143-147);

спільного протокольного рішення №343 від 18.02.2014р. (а.с. 148-152) (з доданими платіжними дорученнями).

Представник відповідача у своїх запереченнях вказав, що на виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30 та від 11.01.2005р. №20 Позивач і Відповідач уклали багатосторонні правочини (договір про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання), за умовами яких Сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, спожитий за спірним договором 2013р., на загальну суму 58 862 830 грн. Представник надав копії зазначених правочинів.

За результатами перегляду кількох справ з мотивів неоднакового застосування вищим спеціалізованим судом ст.ст. 625 та 604 ЦК України, Верховний суд України у постановах 2014р. (справи №3-101гс14/16/16, №3-102гс14/16/16, №3-105гс14/16/16), від 16.09.2014 у справі №3-111гс4, від 23.09.2014 у справі №3-119гс14, від 30.09.2014 у справі №3-114гс14, погодився з висновками суду касаційної інстанції про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої договором поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Верховний суд України дійшов висновку, що для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання.

За умовами договору про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків оплата заборгованості за поставлений природний газ, яка є підставою нарахування штрафних і фінансових санкцій у цій справі, має відбутися виключно у порядку, на умовах та у строки, передбачені зазначеними протокольними рішеннями та договором. Представник відповідача заперечує наявність підстав для нарахування штрафних санкцій на змінені зобов'язання за спірним договором за вищезазначеними правочинами відсутні.

Представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Наведені вище висновки Верховного суду України є обовязковими до застосування судом у аналогічних правовідносинах (в редакції Закону України «Про забезпечення на справедливий суд» від 12.02.2015р. №192-VIII).

Суд вважає, що у відповідача не виникло обовязку сплатити кошти та санкції позивачу з мотивів прострочення оплати, оскільки є новація зобовязання та багатосторонні угоди про порядок проведення розрахунків за спожитий газ із самостійним обємом відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, доводи позивача про необхідність примусового стягнення з відповідача коштів за договором купівлі-продажу природного газу №13/3474-ТЕ-36 від 29.01.2013р. з урахуванням санкцій, інфляційних втрат та плати за користування не відповідають фактичним обставинам справи, наведеним нормам чинного законодавства та праву позивача.

У господарського суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 25.08.2015р.

Суддя Г.М. Скиба