Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" серпня 2015 р. Справа № 906/901/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Соломонюк С.А. - довіреність від 06.01.2015;

від відповідача-1: Турос Ю.С. - довіреність від 25.05.2015;

Рейзін М.В. - довіреність від 25.05.2015;

від відповідача-2: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (м. Житомир)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансфер груп" (м. Калинівка Вінницька область)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трейд" (м. Житомир)

про стягнення 317000,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансфер груп" 316000,00грн. збитків за неналежне виконання договору транспортної експедиції №412 від 03.11.2014 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трейд" суми поруки в розмірі 1000,00грн. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача -1 ТОВ "Трансфер груп".

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не забезпечено збереження вантажу та його доставку до місця призначення згідно заявки від 14.01.2015.

Представники відповідача-1 (Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансфер груп") в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві від 06.07.2015 (а.с.86-87). Посилаються на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та шкодою, про яку зазначає позивач, а також на недоведеність розміру збитків. Крім того зазначили, що направлення листа електронною поштою на адресу, яка не визначена в умовах договору як адреса TOB "Трансфер-Груп", не може бути підтвердженням того, що сторони договору дійшли згоди з усіх умов договору. Також зауважили, що договір-заявка не містить жодних підписів, а також печатки TOB "Трансфер-Груп", що свідчить про те, що договір-заявка не був укладений в порядку, передбаченому договором та чинним законодавством України, а саме, заявка не була акцептована TOB "Трансфер-Груп" та прийнята до виконання, й відповідно товариство не повинно відповідати за втрату вантажу третіми особами.

Представник відповідача-2 (ТОВ "Торговий дім "Трейд") в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 28.07.2015 (а.с.99).

Відповідно до ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (позивач/замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансфер груп" (відповідач-1/експедитор) укладено договір транспортної експедиції № 412 (а.с.52-55), за умовами якого експедитор за дорученням замовника та за його рахунок зобов'язаний надати транспортні експедиційні послуги з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних транзитних та інших вантажів замовника автомобільним транспортом на території України та за її межами, а замовник в свою чергу зобов'язується оплатити надані послуги (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору умови виконання конкретних перевезень, а також перелік операцій щодо необхідності здійснення перевезень, узгоджується сторонами в замовленнях (заявках). Замовлення (заявка) є невід'ємною частиною даного договору.

Експедитор зобов'язується організувати і забезпечити виконання послуг, обумовлених замовленням (заявкою) (п.2.2.2 договору).

Пунктом 2.2.7 та п.2.2.11 договору передбачено обов'язок експедитора забезпечити цілісність і схоронність прийнятого до перевезення вантажу та доставку вантажу вантажоодержувачу згідно заявки.

Крім того, 03.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трейд" (поручитель/відповідач-2) та Товариством з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (кредитор/позивач) укладено договір поруки №290/2 (а.с.26), за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансфер груп" усіх зобов'язань, що виникли в нього на підставі Основного договору, вказаного в ст.2 цього договору (надалі іменується "Основний договір").

У разі порушення боржником обов'язку за основним договором поручитель відповідає перед кредитором в межах суми, визначеної п.3.1 цього договору (п.1.2 договору).

Під основним договором в цьому договорі розуміють договір транспортної експедиції №412 від 03 листопада 2014 року, укладений між Кредитором (в основному договорі іменується "Замовник") та Боржником (в основному договорі іменується "Експедитор") (п.2.1 договору поруки).

Відповідно до п.3.1 договору поруки, відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 1000,00грн.

Поручитель не відповідає за відшкодування боржником збитків та за сплату процентів, неустойки (штрафу, пені) за основним договором (п.3.2 договору).

Як зазначив позивач, 14.01.2015 о 12:13 ним було направлено відповідачу-1 електронною поштою разовий договір заявку №47463 на експедиційні послуги з перевезення цукру з м. Наркевичі Хмельницької області до м. Житомира. Разовий договір заявка був направлений з електронної адреси "" на електронну адресу "".

Проте товар (цукор) не був доставлений до місця призначення (склад позивача вул. Щорса, 67 м. Житомир). На момент звернення до суду місце знаходження товару не відоме.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протокол допиту свідка Пашинської Галини Миколаївни, яка є працівником відповідача-1, і яка зв'язувалась з менеджером та водієм, що прийняв для перевезення цукор в кількості 40 тон згідно накладної №167 від 14.01.2015.

Позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем-1 зобов"язань по перевезенню товару, йому спричинені збитки в сумі 317000,00грн., з яких: 316000,00грн. - вартість втраченого товару, 1000,00грн. - сума поруки за договором №290/2 від 03.11.2014.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.929 ЦК України).

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч.3 ст.929 ЦК України).

Умовами Договору, укладеного між сторонами, а саме п.2.2.2 визначено, що експедитор зобов'язується організувати і забезпечити виконання послуг, обумовлених замовленням (заявкою).

При цьому, п.2.2.1 договору передбачено, що експедитор зобов'язується завчасно (не менш, ніж за добу до завантаження) письмово акцептувати заявку. З моменту письмового акцепту заявка вважається прийнятою до виконання, і відмова від її виконання однією із сторін служить підставою для пред'явлення штрафних санкцій.

Отже сторонами при укладенні Договору та визначенні його умов було чітко визначено, що заявка вважається прийнятою до виконання з моменту її письмового акцепту.

Матеріалами справи не підтверджується, що направлена позивачем заявка №47463 була акцептована Товариством з обмеженою відповідальності "Трансфер груп".

У відповідності до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов'язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено, упущена вигода.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Вказана норма кореспондується із загальним положенням процесуального законодавства, зокрема ст.33 ГПК, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З аналізу ст. 22 ЦК України та ст. 225 ГК України слідує, що для кваліфікації збитків обов'язковою умовою є наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями боржника і виникненням у кредитора збитків. При цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправними діями чи бездіяльністю завдавача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, наслідком такої протиправної поведінки.

З наявних в матеріалах справи доказів суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачів збитків через недоведеність протиправної поведінки відповідача-1 та причинно-наслідкового зв'язку між невиконанням відповідачем-1 обов'язку щодо поставки товару та збитками, які, як зазначає позивач, він поніс.

Як зазначалось вище, заявка №47463 від 14.01.2015 на перевезення цукру не була акцептована відповідачем-1, а протокол допиту свідка, складений в ході досудового розслідування, не є належним доказом протиправної поведінки перевізника.

Згідно ч. 4 ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні. Тому обставини, вказані в інших процесуальних документах у кримінальному провадженні, можуть враховуватися судами при розгляді господарських справ з урахуванням ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів, а не ст. 35 ГПК України стосовно преюдиційності фактів.

Вищий господарський суд України в п.4 рекомендацій президії від 29.12.2007 №04-5/239 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.09.1994 р. №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" роз"яснив, що відповідно до статті 35 ГПК України преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів.

За викладених обставин справи суд вважає, що протокол допиту свідка від 20.01.2015 не є належним доказом спричинення позивачеві збитків саме відповідачем-1.

Оскільки позивачем не доведено протиправність дій відповідача-1 за основним договором (Договором транспортної експедиції №412 від 03.11.2014), відсутні правові підстави для стягнення збитків і з поручителя (відповідача -2).

Крім того, п.3.2 договору поруки визначено, що поручитель не відповідає за відшкодування боржником збитків та за сплату процентів, неустойки (штрафу, пені) за основним договором.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25 серпня 2015 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу-2 (рек. з повід.)