ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" серпня 2015 р. Справа № 925/1326/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Буднік А.М., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поло Лайн" до Товариства з обмеженою відповідальністю " БЛУ ОІЛ КОМПАНІ "

про стягнення 641 849,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 641 849,61 грн. заборгованості на підставі договору постачання № 1001 від 10.01.2014 року, укладеного між сторонами.

У судовому засіданні позивач подав повторне клопотання про забезпечення позову від 25.08.2015 року, яким просить накласти арешт на майно відповідача, яке знаходиться за адресою Черкаська область, Маньківський район, с. Добра, вул. Горького, 42-а і являє собою обладнання по переробці сої.

В судовому засіданні представник позивача своє клопотання підтримав та просить його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення клопотання про забезпечення позову заперечив з мотивів, що позивач не вказав на докази, які свідчать про намір відповідача продати власне майно для невиконання судового рішення і просить у задоволенні клопотання відмовити.

Повторне клопотання позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

До заходів забезпечення позову ст. 67 ГПК України відносить накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Як зазначено в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Всі доводи позивача, викладені у клопотанні від 25.08.2015 року про забезпечення позову вже були предметом дослідження при прийнятті судом ухвали від 11.08.2015 року і при відмові у задоволенні першого клопотання про забезпечення позову. Доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання судового рішення, позивачем у справу не подано.

Також позивач не оплатив розгляд клопотання про забезпечення позову судовим збором і не надав доказів відповідності обраного способу забезпечення позову (накладення арешту на конкретно визначене майно) заявленому позову у вигляді стягнення коштів.

Оскільки позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх припущень про ймовірність ухилення відповідача від виконання судового рішення, не обґрунтував відповідність накладення арешту на майно заявленому позову про стягнення грошових коштів, то підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову - відсутні.

Чинний ГПК України не обмежує сторону у кількості звернень до суду із клопотаннями про забезпечення позову. Відмова у задоволенні одного клопотання не є перешкодою для повторних звернень із аналогічними клопотаннями.

Керуючись ст. ст. 66,67 ГПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити позивачу у задоволенні клопотання про забезпечення позову від 25.08.2015 року.

Суддя Н.М. Спаських