ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2015 р.Справа № 922/2779/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Харківської області м. Харків в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, м. Київ
до 1. Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод", м. Харків 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецторг Групп", м. Київ 3. Московського ВДВС ХМУЮ, м. Харків Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1. Фізична особа ОСОБА_1, с. Черкаська Лозова 2. Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, м. Харків
про визнання недійсними результатів торгів
за участю представників:

прокурора - Булулуков О.О., посвідчення №030960 від 22.12.2014 р.

позивача - не з'явився

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - не з'явився

3-го відповідача - не з'явився

1-ї 3-ї особи - не з'явився

2-ї 3-ї особи - Іванова Т.О., довіреність 19 від 20.03.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (позивач) з позовною заявою до Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" (1-го відповідача), Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецторг Групп" (2-го відповідача) та Головного управління юстиції у Харківський області (3-го відповідача) про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, оформлених протоколом №21-0427/13 від 31.05.2013 р. та актом державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, затвердженого 10.06.2013 р., про реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень М-6-ІЦ, загальною площею 731,7 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199 і застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позовної заяви прокурор посилається на те, що прилюдні торги з реалізації спірного майна відбулися з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" та без урахування приписів Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". В обґрунтування позову прокурор посилається на постанову Верховного Суду України від 24.06.2015 р. № 3-262гс-15.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, заперечує проти задоволення заяви 1-го відповідача (ДП "ХЕМЗ") про припинення провадження по справі у відповідності до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині позовних вимог прокурора до ДП "ХЕМЗ" та про залучення до участі у справі ДП "ХЕМЗ" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Водночас прокурор подав до суду клопотання (вх.№33595 від 20.08.2015 р.) про долучення до матеріалів справи виписки по рахунках 1-го відповідача (ДП "ХЕМЗ"), відкритих в ПАТ "ВТБ Банк", які долучено до матеріалів справи.

Представник 1-го відповідача (ДП "ХЕМЗ") у судове засідання не з'явився. Ухвалою суду від 14.08.2015 р. задоволено клопотання 1-го відповідача про розгляд справи без участі його представника. У минулому судовому засіданні 1-й відповідач підтримав заяву (вх.№20943 від 22.05.2015 р., т. 1 а.с. 57) про припинення провадження у справі у відповідності до п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині позовних вимог прокурора до ДП "ХЕМЗ", посилаючись на те, що жодних дій щодо відчуження частини нежитлових приміщень літ."М-6-ІЦ", загальною площею 731,7 кв.м, ДП "ХЕМЗ" не вчиняло. Також зазначив, що позивач у даній справі (Міністерство економічного розвитку і торгівлі України) є органом, до сфери управління якого входить ДП "ХЕМЗ". На підставі викладеного, 1-й відповідач вважає, що між позивачем (Міністерством економічного розвитку і торгівлі України) та ДП "ХЕМЗ" відсутній предмет спору, оскільки у разі задоволення позовних вимог, майно буде повернуто до державної власності та до постійного господарського відання (на баланс) ДП "ХЕМЗ". Водночас 1-й відповідач просив суд залучити ДП "ХЕМЗ" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, оскільки рішення по справі може вплинути на права та обов'язки ДП "ХЕМЗ".

ТОВ "Укрспецторг Групп" (2-й відповідач) про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Однак, в судові засідання жодного разу свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, витребуваних судом документів до суду не подав.

Ухвалою суду від 17.06.2015 р. задоволено клопотання Головного територіального управління юстиції у Харківській області про заміну первісного відповідача (Головного територіального управління юстиції у Харківській області) належним відповідачем - (Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції задовольнити). До участі у справі в якості 3-го відповідача залучено Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. При цьому Головне територіальне управління юстиції у Харківській області залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Представник 3-го відповідача (Московський ВДВС ХМУЮ) у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. У минулому судовому засіданні та у письмових запереченнях (вх.№31455 від 06.08.2015 р., т. 1 а.с. 204-213) позовні вимоги не визнавав, просив у позові відмовити, наполягаючи на тому, що прилюдні торги з реалізації спірного майна було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства про виконавче провадження.

Представник 3-ї особи (ФО ОСОБА_1) у судове засідання не з'явився. У минулому судовому засіданні та у відзиві на позов (вх.№22804 від 04.06.2015 р., т. 1 а.с. 64-66) просить в позові відмовити, наполягаючи на тому, що прилюдні торги з реалізації спірного майна було проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник 3-ї особи (Головне територіальне управління юстиції у Харківській області) у судовому засіданні просить задовольнити позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

Враховуючи те, що судом вжито всіх передбачених законом заходів для належного повідомлення 2-го відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника 2-го відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 13.08.2015 р. було оголошено перерву до 14.08.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області перебуває зведене виконавче провадження № 4909973 по стягненню з ДП "ХЕМЗ" (61037, м. Харків, пр. Московський, 199, ) заборгованості на користь держави, юридичних та фізичних осіб, в тому числі і заробітної плати.

З відзиву на позовну заяву 3-го відповідача (Московського ВДВС ХМУЮ) вбачається, що на час реалізації майна зведене виконавче провадження №4909973 перебувало в провадженні Московського ВДВС ХМУЮ, в дане провадження було об'єднано 342 виконавчих документів про стягнення з боржника - ДП "ХЕМЗ" боргу у загальному розмірі - 120 952,00 грн., з яких: 39 виконавчих проваджень про стягнення боргу по заробітній платі на загальну суму 289 902,78 грн., 78 виконавчих проваджень про стягнення боргу на користь УПФ України на загальну суму 13 459 580,00 грн. та інші виконавчі провадження (т. 1 а.с. 206).

29.12.2010 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Бойченком В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду №2а-44244/09/2070 від 06.05.2010 р. про стягнення з ДП "ХЕМЗ" податкового боргу в розмірі 3 850 986,49 грн. було винесено постанову про арешт коштів боржника від 29.12.2010 р. ВП №19621791 (т. 3 а.с. 2).

Згідно з пунктом 1 даної постанови державним виконавцем було накладено арешт на кошти у межах 3 850 986,00 грн., що належать боржнику та містяться на усіх (крім кореспондентських) рахунках, відкритих у АБ "Діамантбанк", ПАТ "ВТБ "Банк", ХОД АТ "Райффайзен банк", ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ Банк Грант", філії АТ "Укрексімбанк", ПАТ "Мегабанк" та АТ "Банк Золоті Ворота". Дану постанову було надіслано до вищевказаних банківських установ, що підтверджується супровідним листом від 29.12.2010 р. №49807 03-01-В6 (т. 3 а.с. 2).

Відповідно до постанови виконуючого обов'язки начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 03.09.2011 року матеріали зведеного виконавчого провадження № 4909973 було передано для подальшого виконання до Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції.

Судом встановлено, що державний виконавець періодично перевіряв наявність коштів на арештованих рахунках боржника та надсилав відповідні платіжні вимоги про списання накопичених коштів, які були виконані частково або повернуті без виконання. З матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що останні запити до банків з платіжними вимогами були направлені державним виконавцем 23 березня 2012 р. та були виконані частково або повернуті з відміткою про неможливість виконання.

26.12.2012 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна боржника, а саме: частини нежитлових приміщень М-6-ІЦ загальною площею 731,7 кв.м, за адресою: м. Харків, просп. Московський, 199.

Судом встановлено, що з урахуванням оцінки майна, виконаної ТОВ "Бізнес-Група Співдружність" від 25.03.2013 р., вартість нежитлових приміщень нежитлових приміщень М-6-ІЦ загальною площею 731,7 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199, становила 361 750,00 грн. без урахування ПДВ.

Судом також встановлено, що 18.04.2013 року між Московським ВДВС ХМУЮ та ХФ ТОВ "Укрспецторг Групп" було укладено договір №21-0427/13/38 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (т. 1 а.с. 30-32), предметом якого є здійснення сторонами дій, пов'язаних з виконанням умов Генерального договору про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень №3 від 06.01.2012 р. (далі - Генеральний договір) з надання послуг з реалізації арештованого нерухомого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах, на яке звернено стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб).

За умовами п.1.3. даного договору на прилюдні торги передається нерухоме майно за наступною характеристикою: частина нежитлових приміщень М-6-ІЦ, загальною площею 731, 7 м.кв., за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199, що належить на праві власності ДП "Харківський електромеханічний завод". Дане майно арештовано при примусовому виконанні судових наказів Московського районного суду м. Харкова у справах № 2-н-6751/11 від 25.10.2011 р. та №2027/7870/12 від 19.06.2012 р. Акт опису й арешту майна, від 26.12.2012 р. Найменування майна, яке підлягає реалізації з прилюдних торгів частина нежитлових приміщень М-6-ІЦ, загальною площею 731,7 кв.м, за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199, що належить на праві власності ДП "Харківський електромеханічний завод".

Згідно з п.1.4. договору стартова (початкова) ціна становить 361 750,00 грн. Ціна майна визначена ТОВ "Бізнес - Група Співдружність" згідно зі звітом про незалежну оцінку майна від 25.03.2013 р.

Відповідно до повідомлення ТОВ "Укрспецторг Групп" від 07.05.2013 р. №983 торги, призначені 07.05.2013 р., не відбулись у зв'язку з відсутністю зареєстрованих учасників - покупців на прилюдних торгах (т. 1 а.с. 25).

З огляду на те, що призначені на 07.05.2013 р. торги не відбулись, було проведено переоцінку спірного майна. Відповідно до повідомлення ТОВ "Укрспецторг Групп" від 16.05.2013 р. №1222 торги по реалізації спірного майна, початкова вартість - 253 225,00 грн., призначені на 31.05.2013 року.

З протоколу №21-0427/13 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 31.05.2013 р. переможцем торгів визнано громадянанина ОСОБА_1 (3-я особа у даній справі), нерухоме майно реалізовано за ціною 253 425,00 грн. (т. 1 а.с. 28-29).

10.06.2013 року державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ було складено акт про реалізацію нерухомого майна, який затверджено начальником ВДВС Бойченком В.В. (т. 1 а.с. 34). Зі змісту цього акту вбачається, що кошти в розмірі 217 945,50 перераховані ОСОБА_1 на депозитний рахунок Московського ВДВС ХМУЮ як за придбане майно. Грошові кошти у розмірі 35 479,50 грн. були перераховані ОСОБА_1 на рахунок ХФ ТОВ "Укрспецторг Групп" як сума винагороди за послуги з реалізації майна, Акт видано на підставі протоколу №21-0427/13 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 31.05.2013 р., яке належить ДП "ХЕМЗ".

З відзиву 3-го відповідача (Московського ВДВС ХМУЮ) вбачається, що грошові кошти у розмірі 217 945,50 грн., які надійшли на депозитний рахунок відділу, було розподілено відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та спрямовано на часткове задоволення вимог стягувачів про стягнення заробітної плати. Проте належних доказів на підтвердження порядку розподілу коштів у розмірі 217 945,50 грн., отриманих за результатами проведення спірних торгів, до матеріалів справи не надано.

Прокурор у позові та у судовому засіданні стверджує, що оспорювані прилюдні торги було проведено з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" та без урахування Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". В обґрунтування своєї позиції у даній справі посилається на постанову Верховного Суду України від 24.06.2015 р. № 3-262гс-15.

Зі змісту даної постанови вбачається, що колегія суддів судових палат у господарських та цивільних справах Верховного Суду України розглянувши заяву Міністерства оборони України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 25.02.2015 р. у справі № 914/2062/14 за позовом заступника Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат" до Головного управління юстиції у Львівській області, товариства з обмеженою відповідальністю "Трентова ЛТД", ПП "Спеціалізоване підприємство "Юстиція" про визнання недійсним результатів прилюдних торгів і застосування наслідків недійсності правочину, дійшла висновку про те, що зведене виконавче провадження із включенням до нього виконавчих документів про стягнення боргів, які підпадають під дію мораторію, призвело до недотримання заборони на примусову реалізацію майна державного підприємства і внаслідок порушення судами вимог ст. ст. 32, 43 ГПК України неможливо розмежувати у реалізованому майні частину, яка стосується задоволення вимог, що не підпадають під дію мораторію.

В постанові також міститься висновок про те, що дії державного виконавця щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації з прилюдних торгів, а також щодо його оцінки, безпосередньо формують суттєві умови угод купівлі-продажу, а тому можливість їх окремого оскарження у порядку ст. 1212 ГПК України не усуває тієї обставини, що незаконні дії державного виконавця можуть бути одночасно і підставою недійсності укладеного на прилюдних торгах правочину у зв'язку із недодержанням в момент його вчинення вимог закону. Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод з купівлі-продажу, відповідно до ч.ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 205 ЦК України така угода може визнаватися недійсною у судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення встановлених законом вимог. Приписами ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу .

Крім того, у даній поставі зазначено про необхідність урахування приписів Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено інший порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

Статтею 111-28 ГПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У відзиві на позов Московським відділом ДВС ХМУЮ (3-м відповідачем) зазначено, що відповідно до ст. 33, ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було накладено арешт майно боржника в межах загальної суми стягнення з урахуванням виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Зокрема, державним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника у банківських установах, але згідно з відповідями банківських установ у боржника відсутні грошові кошти на рахунках.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2010 р. старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Бойченком В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду №2а-44244/09/2070 від 06.05.2010 р. про стягнення з ДП "ХЕМЗ" податкового боргу в розмірі 3 850 986,49 грн. винесено постанову про арешт коштів боржника від 29.12.2010 р. у ВП №19621791 (т. 3 а.с. 2).

Відповідно до пункту 1 даної постанови державним виконавцем було накладено арешт на кошти, що належать боржнику та містяться на усіх (крім кореспондентських) рахунках, відкритих у АБ "Діамантбанк", ПАТ "ВТБ "Банк", ХОД АТ "Райффайзен банк", ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ Банк Грант", філії АТ "Укрексімбанк", ПАТ "Мегабанк" та АТ "Банк Золоті Ворота", лише в межах 3850986,00 грн. (т. 3 а.с. 2).

Жодних інших постанов про арешт коштів боржника на підтвердження доводів про накладення арешту в межах загальної суми боргу відділом ДВС до матеріалів справи не надано.

З матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець періодично перевіряв стан виконання постанови про арешт коштів боржника від 29.10.2010 року, наявність коштів на арештованих рахунках боржника та надсилав до банків відповідні платіжні вимоги про списання коштів, які були виконані частково або повернуті з відміткою про неможливість виконання. Проте, з матеріалів зведеного виконавчого провадження судом встановлено, що останні запити до банків з платіжними вимогами про списання накопичених коштів були направлені державним виконавцем 23 березня 2012 р. З цього часу і до моменту реалізації майна жодних заходів щодо перевірки наявності у боржника грошових коштів на арештованих та інших рахунках боржника державним виконавцем не вжито.

Пунктом 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

26.12.2012 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна, а саме: частини нежитлових приміщень М-6-ІЦ загальною площею 731,7 кв.м, за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199.

Суд вважає дії державного виконавця щодо звернення стягнення на спірне майно боржника передчасними, необґрунтованими і такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, нормам ст.ст. 11, 33, 52 Закону України "Про виконавче провадження" та наявним у справі матеріалам.

Даний висновок суду ґрунтується на такому.

Відповідно до ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

За змістом ст. 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державного підприємства.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також слід врахувати, що Конституційний Суд України у п. 3.3 рішення від 10.06.2003 р. у справі № 1-11/2003 за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" (справа про мораторій на примусову реалізацію майна) роз'яснив, що за змістом ст. 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об'єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації (ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Згідно з ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Фактичне використання чи невикористання цього майна у господарській діяльності підприємства в силу Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" не має визначального значення (постанова ВСУ від 24.06.2015 р. № 3-262гс-15).

Таким чином, Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" вводиться мораторій тільки на примусову реалізацію майна боржника, внаслідок чого, за наявності грошових коштів, стягнення повинно проводитись саме за їх рахунок і тільки у разі їх відсутності, та за наявності підстав, за рахунок нерухомого майна.

Під час розгляду справи прокурором було надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що з моменту опису і арешту майна (26.12.2012 р.) і до його продажу на прилюдних торгах (31.05.2013 р.) підприємство-боржник здійснювало статутну діяльність та отримувало дохід, розмір якого є достатнім для погашення заборгованості за виконавчими документами, на які не поширюється дія мораторію на примусову реалізацію майна.

Так, згідно з випискою з особового рахунку ДП "ХЕМЗ" № 260065274, відкритого в ПАТ "Мегабанк", за період з 01.12.2012 р. по 01.07.2013 р. на цей рахунок надійшло коштів в розмірі 3 216 729,78 грн. та витрачено - 3 101 727,26 грн.

Також, на особовий рахунок боржника №74, відкритий в ПАТ "Мегабанк", за період з 01.12.2012 р. по 01.07.2013 р. надійшло 468 769,57 грн., витрачено - 468 794,98 грн.

Крім того, по особовому рахунку ДП "ХЕМЗ" за № 8166, відкритого в ПАТ "ВТБ Банк", за період з 01.12.2012 р. по 01.07.2013 р. надійшло коштів в розмірі 54 217,48 грн., витрачено - 71 059,97 грн.

Згідно з наданими прокурором копіями податкових декларацій ДП "ХЕМЗ" за 2012, 2013 роки, дане підприємство отримало у 2012 році доходів в розмірі 37 468 981 грн., а в 2013 р. - 13 755 856 грн.

Згідно з податковими деклараціями з податку на додану вартість, впродовж січня-червня 2013 року ДП "ХЕМЗ" повноцінно здійснювало свою діяльність з постачання своєї продукції на значні суми коштів, а саме: в січні на 530 053,00 грн., в лютому 377 975,00 грн., в березні 431 260,00 грн., в квітні 754 817 грн., в травні 540 634 грн. та в червні 1 762 145,00 грн., а всього: на загальну суму 4 396 884,00 грн.

Незважаючи на це, державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ (3-м відповідачем у справі) в порушення вимог ст. ст. 11, 52 Закону України "Про виконавче провадження" не було вжито всіх необхідних заходів щодо звернення стягнення на грошові кошти боржника та погашення заборгованості за рахунок цих коштів (постанова про арешт коштів боржника від 29.10.2010 року на суму 3 850 986,00 грн. та остання перевірка стану виконання цієї постанови 23.03.2012 року), а натомість арештовано та відчужено нерухоме майно боржника за відсутності достатніх правових підстав для цього.

Суд також звертає увагу на те, що 3-й відповідач (Московський ВДВС ХМУЮ) у відзиві на позов та у судовому засіданні стверджує, що грошові кошти у розмірі 217 945,50 грн., які надійшли на депозитний рахунок відділу, було розподілено відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" на часткове задоволення вимог стягувачів про стягнення заробітної плати. Проте належних доказів на підтвердження цих доводів, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, слід зазначити, з 01.01.2013 року набрав чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено інший порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

Згідно з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Згідно частинами 1, 2, 6, 7, 8 статті 4 Закону "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконане протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Перерахування коштів за рішенням суду здійснюється Державною казначейською службою України у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі. Державний виконавець протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення виносить постанову про заміну стягувача на Державну казначейську службу України з одночасним направленням повідомлення такому органу. Державне підприємство або юридична особа, які визнані боржниками за рішеннями суду, зобов'язані протягом десяти днів з дня перерахування коштів відкрити рахунки в органах Державної казначейської служби України та проводити розрахунки виключно з цих рахунків.

Відповідно до Статуту ДП "Харківський електромеханічний завод", затверджений наказом Міністерства Промислової політики України № 8 від 10.01.2003 р., Державне підприємство "Харківський електромеханічний завод", засновано на державній власності і підпорядковано Міністерству промислової політики України.

Проте з досліджених судом матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що жодних дій на виконання вимог Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" при примусовому виконанні рішень суду про стягнення коштів з ДП "ХЕМЗ" державним виконавцем не вчинено.

Відповідно до підпункту 3.13. пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за змістом положень Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Міністерством юстиції України від 15.12.99 № 74/5, державний виконавець здійснює підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації майна проводяться спеціалізованими організаціями, з якими Державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 названої Інструкції). З урахуванням правової процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та особливостей, передбачених законодавством щодо проведення прилюдних торгів, у тому числі складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів, слід мати на увазі, що складання такого акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку. Предметом спору може бути як протокол відповідних торгів із зазначенням сторін та істотних умов, так і договір купівлі-продажу, якщо він укладався. При цьому неоскарження позивачем у порядку статті 1212 ГПК дій або бездіяльності органу Державної виконавчої служби під час виконання судового рішення не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними".

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачено статтею 203 ЦК України, а саме :

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод з купівлі-продажу, відповідно до ч. ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 205 ЦК України така угода може визнаватися недійсною у судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення встановлених законом вимог.

Приписами ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вищевикладені обставини справи та норми закону надають підстави для висновку про те, що звернення державним виконавцем стягнення на нерухоме майно, яке є предметом оспорюваних прилюдних торгів, відбулося з порушенням вимог стст. 11, 33, 52 Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", що є підставою для визнання недійсності укладеного на прилюдних торгах правочину у зв'язку із недодержанням в момент його вчинення вимог закону (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Разом з тим, суд вважає, що у прокурора відсутні правові підстави для звернення до господарського суду з даним позовом до 1-го відповідача (ДП "ХЕМЗ) з огляду на наступне.

В ході розгляду справи 1-й відповідач заявив клопотання про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині позовних вимог прокурора до ДП "ХЕМЗ" та залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, посилаючись на те, що жодних дій щодо відчуження частини нежитлових приміщень літ."М-6-ІЦ", загальною площею 731,7 кв.м, ДП "ХЕМЗ" не вчиняло. До того ж, позивач у даній справі (Міністерство економічного розвитку і торгівлі України) є органом, до сфери управління якого входить ДП "ХЕМЗ".

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона. Заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач є неналежним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з ч. 1 ст. 24 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи те, що ДП "ХЕМЗ" не вчиняло жодних дій щодо відчуження нерухомого майна і те, що прокурор не довів суду факту порушення 1-м відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів держави у зв'язку із вчиненням оспорюваного правочину, суд дійшов висновку про те, що ДП "ХЕМЗ" є неналежним відповідачем у даній справі.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити прокурору в частині позовних вимог до ДП "ХЕМЗ" та відхилити клопотання ДП "ХЕМЗ" про припинення провадження у справі.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За умовами ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини і норми закону, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокурора про визнання недійсними результати прилюдних торгів, оформлених протоколом №21-0427/13 від 31.05.2013 р. та актом державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, затвердженого 10.06.2013 р., про реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень М-6-ІЦ, загальною площею 731,7 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199, є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Водночас, суд вважає за необхідне відмовити прокурору у задоволенні вимоги про застосування наслідків недійсності правочину з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування

Обставини даної справи виключають можливість застосування двосторонньої реституції та повернення сторін у первісний стан, оскільки реалізоване нерухоме майно не перебуває у фактичному володінні відповідачів, а повернення сплачених покупцем за спірне майно коштів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому главою 82 ЦК України.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання недійсними результатів прилюдних торгів, оформлених протоколом №21-0427/13 від 31.05.2013 р. та актом державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, затвердженого 10.06.2013 р., про реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень М-6-ІЦ, загальною площею 731,7 кв.м, розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199. В частині позовних вимог до Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" та вимог про застосування наслідків недійсності правочину в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на 2-го відповідача (ТОВ "Укрспецторг Групп") та 3-го відповідача (Московського ВДВС ХМУЮ).

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 1, 11, 33, 52 Законом України "Про виконавче провадження", Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", статтями 11, 203, 215 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 111-28, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Визнати недійсними результати прилюдних торгів, оформлених протоколом №21-0427/13 від 31.05.2013 р. та актом державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, затвердженого 10.06.2013 р., про реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень М-6-ІЦ, загальною площею 731,7 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецторг Групп" (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 11, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в розмірі 609,00 грн.

Стягнути з Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (61001, м. Харків, пл. Повстання, 7/8, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в розмірі 609,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог до Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" та про застосування наслідків недійсності правочину в позові відмовити.

Повне рішення складено 26.08.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко