ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 серпня 2015 р. Справа № 902/766/15

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Горейка М.В.

представника відповідача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 30.06.2015р., паспорт серії АВ 230802 виданий Могилів-Подільським МРВ УМВС України у Вінницькій області 02.03.2001р.,

у відсутності представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_2 Русь" (вул. Хорива, 11-А, м. Київ, 04077)

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (вул. Мандролька, 19, смт. Ситківці, Немирівський район, Вінницька область, 22865)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)

про стягнення 377429,93 дол. США,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Банк "ОСОБА_2 Русь" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" 377429,93 дол. США.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 05.06.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/766/15 з призначенням її до розгляду.

Відповідно до ухвал суду від 23.06.2015р. та 08.07.2015р. слухання справи двічі відкладалося з обєктивних причин. При цьому ухвалою суду від 08.07.2015р. продовжено, передбачений ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи на 15 днів.

18.08.2015р. та 19.08.2015р. в судових засіданнях оголошувалися перерви з метою надання сторонам можливості подати додаткові докази по справі. Крім того, ухвалою суду від 18.08.2015р. в порядку ст. 27 ГПК України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_3.

Слід відмітити, що під час розгляду справи судом відхилено клопотання відповідача від 08.07.2015р. (вх. 06-52/7076/15 від 08.07.2015р.) про зупинення провадження у справі №902/766/15 до набрання законної сили рішенням у справі №902/914/15 за позовом ТОВ "Ситковецьке" до ПАТ "ОСОБА_2 Русь" про визнання недійсним кредитного договору №24982-20/13-1 від 21.01.2013р. та клопотання від 18.08.2015р. (вх. 06-52/8335/15 від 19.08.2015р.) про призначення по справі судової економічної експертизи.

Зокрема, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №902/766/15 до прийняття та набрання законної сили рішенням у справі №902/914/15 за позовом ТОВ "Ситковецьке" до ПАТ "ОСОБА_2 Русь" про визнання недійсним кредитного договору №24982-20/13-1 від 21.01.2013р. судом відхилено у звязку з тим, що порушення провадження у справі №902/914/15, предметом позову у якій є визнання недійсним кредитного договору №24982-20/13-1 від 21.01.2013р., не перешкоджає з'ясуванню обставин у справі №902/766/15 про стягнення заборгованості за вказаним договором, оскільки у даному випадку відсутня така умова зупинення провадження у справі як неможливість розгляду справи, так як у межах цієї справи суд вправі самостійно надати правову оцінку договору та встановити обставини, що мають значення для повного всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Крім того, з огляду на відсутність під час розгляду справи питань, що потребують спеціальних знань, враховуючи предмет доказування та правову природу спірних правовідносин, беручи до уваги нескладність розрахунків позовних вимог та можливість їх перевірки в судовому порядку, судом відхилено клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи по справі №902/766/15.

Під час розгляду справи судом також відхилено клопотання позивача про об'єднання справ №902/766/15 та №902/914/15 в одне провадження, оскільки суддя вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні (п.3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р.).

20.08.2015р. на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення від 20.08.2015р. (вх. 06-52/8364/15) з детальним розрахунком пені за несвоєчасну сплату процентів та розрахунком 30% річних за несвоєчасну сплату процентів, в яких останній зазначив при формуванні розрахунку вказаних сум позивачем допущено помилку, зокрема не було враховано п. 4.4 Договору, а відтак із врахувань вказаного пункту Договору, розмір пені за несвоєчасну сплату процентів становить 3710,51 дол. США та сума 30% річних за несвоєчасну сплату процентів складає 5562,04 дол. США.

Враховуючи те, що позивачем відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України не подано заяви про зменшення позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів та 30% річних за несвоєчасну сплату процентів, судом зменшенні показники розцінюються як надання позивачем уточнюючого розрахунку на виконання вимоги суду.

В зв'язку з поданим відповідачем клопотанням розгляд справи здійснювався з фіксацією судового процесу технічними засобами.

Після перерви в судове засідання (20.08.2015р.) зявився представник відповідача, який позов не визнав, посилаючись на обставини та мотиви, викладені у відзиві від 18.08.2015р. (вх. №08-52/8312/15 від 18.08.2015р.) та заяві про застосування строків позовної давності від 17.08.2015р. (вх. №06-52/8275/15 від 18.08.2015р.). Крім того, з огляду на часткове виконання відповідачем зобовязань по кредитному договору та надмірно великий розмір заявлених штрафних санкцій, останній також просив суд зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій, про що надав клопотання від 20.08.2015р. (вх. 06-52/8376/15 від 20.08.2015р.)

Представник позивача в судове засідання не зявився не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що стверджується наявним в матеріалах справи формуляром (протоколом) судового засідання від 19.08.2015р.

Разом з тим, під час попередніх судових засідань представник позивача заявлений позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, про те, що позивач є таким, що повідомлений належним чином, відтак суд ухвалив провести розгляд справи за його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання повноважного представника не направив. При цьому, 19.08.2015р. від останнього до суду надійшла телеграма з клопотанням відкласти розгляд справи, призначений на 19.08.2015р., на іншу дату у звязку із його перебуванням на лікарняному. Вказане клопотання судом в судовому засіданні (19.08.2015р.) відхилено, оскільки останнє суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

А відтак, зважаючи на достатність наявних у справі доказів для об'єктивного прийняття рішення, та те, що предметом позову є матеріально-правова вимоги позивача до відповідача, а не до третьої особи, беручи до уваги, що строк вирішення спору, встановлений статтею 69 ГПК України спливає, суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності третьої особи.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

21.03.2013 року між публічним акціонерним товариством "Банк "ОСОБА_2 Русь" (банк, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (відповідач, позичальник) укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної кредитної лінії №24982-20/13-1.

Відповідно до п. 1.1. Договору банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах: - ліміт кредитної лінії 218000 дол. США;- кінцевий термін повернення кредиту 20.03.2014р.; ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів.

Згідно із п.1.1.5. Договору процентна ставка за користування кредитом - 12 % процентів річних.

Відповідно до п. 4.1 Договору передбачено, що повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до Графіка. Остаточне повернення кредиту (заборгованості за всіма отриманими відповідно до договору окремими частинами кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2 договору.

У випадку порушення позичальником встановлених ним пунктом договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного робочого дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом (п. 4.3 Договору).

Відповідно до п. 4.4 Договору проценти за користування кредитом нараховуються банком з дня надання кредиту по дату кінцевого терміну повернення кредиту, зазначену в п. 1.1.2 договору. Проценти нараховуються на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році (метод факт/360).

Пунктом 4.6 Договору сторони обумовили, що сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по останній робочий день місяця, виходячи із фактичної заборгованості за кредитом.

Згідно із п. 4.12 Договору всі платежі позичальника, передбачені договором, вважаються здійсненими в установлений строк, якщо сума платежів в повному розмірі надійшла на рахунок банку до закінчення операційного дня банку, що є останнім днем строку сплати платежу, передбаченого договором.

Відповідно до п. 9.2, п.п. 9.2.1 Договору банк має право зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, винагород та штрафних санкцій, що передбачені договором (відкликання кредиту), а також відшкодування збитків, завданих банку в наслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або іншими особами, що є поручителями позичальника (в т.ч. гарантами, майновими поручителями, заставодавцями та ін.), умов договору та/або договорів забезпечення, а позичальник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги, або в інший строк встановлений у відповідній вимозі банку, повернути суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, винагороди, інші платежі за договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані банку, уразі порушення позичальником строків (термінів) сплати платежів, що встановлені договором.

Згідно із п. 10.1 Договору він набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє по дату повного виконання зобов'язань за договором.

Додатком №1 до Договору сторони погодили графік зменшення ліміту кредитної лінії.

11.04.2013р. між сторонами підписано договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, відповідно до якого викладено п. 1.1.1. в наступній редакції: ліміт кредитної лінії 322000 дол. США. Додаток №1 до договору викладено в такій редакції: дата початку дії ліміту 11.04.2013р. ліміт кредитної лінії 322000 дол. США, дата початку дії ліміту 01.01.2014р. ліміт кредитної лінії 242000 дол. США, дата початку дії ліміту 01.02.2014р. ліміт кредитної лінії 162000 дол. США, дата початку дії ліміту 01.03.2014р. ліміт кредитної лінії 82000 дол. США, дата початку дії ліміту 20.03.2014р. ліміт кредитної лінії 0 дол. США.

29.01.2014р. між сторонами підписано договір про внесення змін №2 до кредитного договору, відповідно до якого сторони внесли зміни до п. 2.1 Договору «Умови та надання кредиту», п. 4.6 Договору «Умови повернення кредиту» та виклали Додаток №1 в наступній редакції: дата початку дії ліміту 01.01.2014р. ліміт кредитної лінії 242000 дол. США, дата початку дії ліміту 20.03.2014р. ліміт кредитної лінії 0 дол. США.

11.04.2014р. між сторонами підписано договір про внесення змін №3 до кредитного договору, відповідно до якого сторони виклали договір в новій редакції. Зокрема, вказаним договором серед іншого, п. 1.1.1 Договору викладено в наступній редакції: ліміт кредитної лінії -242000 дол. США.; п. 1.1.2 Договору викладено в такій редакції: кінцевий термін повернення кредиту - 31.12.2014р.; п. 1.1.5 Договору в слідуючій редакції: процентна ставка за користування кредитом 13 % процентів річних.

Як вбачається із матеріалів справи взяті на себе зобов'язання відповідно до кредитного договору зі змінами внесеними договорами про внесення змін №1, 2, 3, позивач виконав в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами: №6070 від 25.03.2013р. на суму 218000 дол. США, №9568 від 12.04.2013р. на суму 104000 дол. США.

З квітня 2014р., позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання відповідно до умов Договору щодо погашення основної заборгованості та відсотків за користування кредитом. Зокрема, як свідчать наявні в матеріалах справи, виписки по рахунку відповідача, останнім погашено заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в сумі 38069,98 дол. США.

11.06.2014р. позивачем направлено на адресу відповідача лист №3818/20-24145 від 11.06.2014р. з вимогою погасити наявну заборгованість за кредитними договорами, серед яких і договором №24892-20/13-1 від 21.03.2013р. Однак, як свідчать матеріали справи, вимога позивача залишилася без виконання.

У зв'язку з цим станом на день звернення позивача до суду за позичальником (відповідачем) по кредитному договору рахується заборгованість в сумі 377429,93 дол. США, що еквівалентно станом на 25.05.2015р. - 7864451,97 грн, з яких: 242000 дол. США основна заборгованість за кредитом; 37522,95 дол. США сума несплачених процентів; 4860,08 дол. США пеня за несвоєчасну сплату процентів; 51991,34 дол. США пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 6165,15 дол. США 30% річних за несвоєчасне погашення процентів та 34890,41 дол. США - 30% річних за несвоєчасне погашення кредиту.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин спору суд дійшов висновку, що між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Зокрема, у ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 2 названої статті встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Станом на день розгляду справи в суді, відповідач не надав суду доказів здійснення з позивачем розрахунків по сумі заборгованості по тілу кредиту в розмірі 242000 дол. США, а тому дані вимоги позивача підлягають задоволенню, як обґрунтовані та правомірні.

Також судом розглянуто вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 37522,95 дол. США суми несплачених процентів за користування кредитними коштами нарахованими за період користування відповідачем кредитними, в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 4.4 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком з дня надання кредиту по дату кінцевого терміну повернення кредиту, зазначену в п. 1.1.2 договору.

11.04.2014 року між сторонами підписано договір про внесення змін №3 до кредитного договору, відповідно до якого викладено п. 1.1.2 договору в наступній редакції: кінцевий термін повернення кредиту 31.12.2014р.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України закріплено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Аналогічні положення містять і норми Цивільного кодексу України, які визначають, що в Україні діє принцип свободи договору (ст. 3 ЦК України), тобто вільне волевиявлення учасників правовідносин щодо встановлення умов договору за взаємною згодою; сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

У даному випадку у п.4.4 Договору (зі змінами внесеними договорами про внесення змін) сторони погодили термін нарахування процентів за користування кредитом: "до кінцевого терміну повернення кредиту", а саме до 31.12.2014р.

Таким чином, з огляду на вказане, правомірними та таким, що підлягаю задоволенню є заявлені позивачем до стягнення вимоги в сумі 24851,55 дол. США процентів за користування кредитом. У задоволенні позову в частині стягнення 12671,40 дол. США процентів за користування кредитом слід відмовити як заявлених безпідставно, оскільки вони нараховані, як видно з розрахунків, після 31.12.2014р.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 4860,08 дол. США пені за несвоєчасну сплату процентів за період прострочення з 26.05.2014р. по 25.05.2015р.; 51991,34 дол. США пені за несвоєчасне повернення кредиту за період прострочення з 01.11.2014р. по 25.05.2015р.; 6165,15 дол. США 30% річних за несвоєчасне погашення процентів за період прострочення з 02.04.2014р. по 25.05.2015р. та 34890,41 дол. США - 30% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період прострочення з 01.11.2014р. по 25.05.2015р., в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 8.1 Договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та /або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченою платежу за кожен день прострочення.

У випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту або процентів, позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нараховані проценти та інші платежі згідно з договором з урахуванням встановлено індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення. (п. 8.2 Договору).

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Пунктом 8.6. договору сторони обумовили, що позичальник зобов'язаний сплатити нараховані штрафні санкції за весь час прострочення ним виконання своїх зобов'язань за договором, починаючи з дня, наступного за днем коли зобов'язання мало бути виконане до дня його фактичного виконання.

Відповідно до ч. 2. ст. 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У даному випадку у п. 8.6 договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій понад 6 місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано, а саме: до моменту його фактичного виконання, що враховуючи вище наведене не суперечить вимогам чинного законодавства.

Що стосується нарахованої позивачем до стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів та пені не своєчасне повернення кредиту.

Перевіряючи за допомогою програми «ЛІГА.ЗАКОН» правильність нарахування заявленої позивачем до стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів, суд зазначає, що розрахунком від 20.08.2015р. позивачем заявлено до стягнення пені 3710,51 дол. США, тоді як у доданому до позовної заяви розрахунку зазначено 4860,08 дол. США пені за несвоєчасну сплату процентів. У доданому до позовної заяви розрахунку пені за несвоєчасну сплату процентів, як зазначає позивач у поясненнях від 20.08.2015р., допущено помилки, а відтак правомірною є заявлена пеня в сумі 3710 грн 51 коп. (в розрахунку від 20.08.2015р.), оскільки вказаний розрахунок пені складено з урахуванням положень п. 4.4 Договору. А тому, з урахуванням вказаного, суд відмовляє в задоволенні 1149,57 дол. США пені за несвоєчасну сплату процентів, як заявленій безпідставно. Тобто, на думку суду, також не підлягає до задоволення пеня, нарахована на проценти, які позивач просить стягнути після 31.12.2014р.

Крім, судом встановлено, що в розрахунку пені від 20.08.2015р. за несвоєчасну сплату процентів, позивачем здійснено її нарахування з 26.05.2014 року, в той час коли від початку такого строку до його звернення з позовом до суду (29.05.2014р., що вбачається із відбитку поштового штемпеля на описі вкладення) пройшло більше 1 року.

Таким чином, нарахування позивачем пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 26.05.2014р. по 28.05.2014р. здійснено після спливу строків позовної давності, наданої позивачу для звернення із позовом про стягнення вказаної суми пені до суду.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права а інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 цієї ж статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності від 17.08.2015р. (вх. №06-52/8275/15 від 18.08.2015р.), суд вважає за необхідне застосувати строки позовної давності до вимоги позивача по стягнення пені за несвоєчасну сплату відсотків 26.05.2014р. по 28.05.2014р. А тому заявлена до стягнення пеня у вказаний період в сумі 3,99 дол. США коп. задоволенню судом не підлягає.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, суд відмовляє в задоволенні пені за несвоєчасну сплату процентів в загальній сумі 1153,56 дол. США (1149,57 дол. США+3,99 дол. США=1153,56 дол. США). Відтак до стягнення підлягає пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 3706,52 дол. США.

Поряд з цим, перевіркою за допомогою програми «ЛІГА.ЗАКОН» розрахунку пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 51991,34 дол. США судом не виявлено помилок, в звязку з чим вимоги цій частині підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Відносно нарахованих позивачем до стягнення 30% річних за несвоєчасне погашення процентів та 30% річних за несвоєчасне погашення кредиту, слід зазначити наступне.

Первіряючи за допомогою програми «ЛІГА.ЗАКОН» правильність нарахування заявлених позивачем до стягнення 30% річних за несвоєчасне погашення процентів, суд зазначає, що розрахунком від 20.08.2015р. позивачем заявлено до стягнення 30% річних- 5562,04 дол. США, тоді як у доданому до позовної заяви розрахунку зазначено 6165,15 дол. США. У доданому до позовної заяви розрахунку пені за несвоєчасну сплату процентів, як зазначає позивач у поясненнях від 20.08.2015р., допущено помилки, а відтак правомірними є заявлені 30% річних за несвоєчасну сплату процентів в сумі 5562,04 дол. США (в розрахунку від 20.08.2015р.), оскільки вказаний розрахунок 30% річних складено з урахуванням положень п. 4.4 Договору. А тому, з урахуванням вказаного, суд відмовляє в задоволенні 603,11 дол. США за несвоєчасну сплату процентів, як заявлених безпідставно, оскільки після 31.12.2014р. відповідно до п. 4.4 Договору проценти не нараховуються, а тому їх розмір не зростав. Відтак до стягнення підлягає 30% річних за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 5562,04 дол. США.

Поряд з цим, перевіркою за допомогою програми «ЛІГА.ЗАКОН» розрахунку 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту судом не виявлено помилок, в звязку з чим вимоги цій частині в сумі 34890,41 дол. США підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Розглянувши клопотання відповідача від 20.08.2015р. (вх. 06-52/8376/15 від 20.08.2015р.), яким останній просить зменшити розмір штрафних санкцій, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У абз. 1 п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Натомість, в супереч вищевикладеному, відповідачем не наведено жодних обставин в обґрунтування підстав зменшення штрафних санкцій та не надано будь-яких доказів, які могли б бути враховані судом при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій. Поряд з цим, суд зазначає, що розмір штрафних санкцій (пені), не являється непомірно великим порівняно з розміром основної заборгованості. А відтак, суд не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій та відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про їх зменшення.

Доводи відповідача, викладенні в заяві про застосування строків позовної давності від 17.08.2015р. (вх. №06-52/8275/15 від 18.08.2015р.), щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності судом відхиляються, оскільки позовні вимоги публічним акціонерним товариством «Банк» ОСОБА_2 Русь», за винятком вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів у період з 26.05.2014р. по 28.05.2014р., заявлено в межах строку, визначеного ст.ст. 257, 258 ЦК України.

Крім того, судом також не приймаються до уваги твердження відповідача викладенні у відзиві від 18.08.2015р. (вх. №08-52/8312/15 від 18.08.2015р.) щодо передчасності позовних вимог, оскільки позивач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 19715-20/14-1 від 25.02.2014, укладеним між ПАТ "Банк "ОСОБА_2 Русь" та ТОВ "Ситковецьке", та не надав кредит відповідачу, що спричинило збитки відповідачу та мало наслідком неможливість виконати свої зобов'язання по договору 37132-20/13-1 від 18.03.2015 року щодо своєчасного повернення кредиту; невірності поданого позивачем до суду розрахунку процентів; відсутності первинних документів в матеріалах справи, судом не беруться до уваги, оскільки спростовуються наявними матеріалами справи та не є підставою звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов кредитного договору.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ПАТ «Банк» ОСОБА_2 Русь» підлягають задоволенню судом частково. При цьому, при прийнятті рішення, суд виходив із курсу долара США до української гривні, встановленого НБУ станом на 25.05.2015р., оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач при зверненні до суду з даним позовом здійснював розрахунок заборгованості за договором, виходячи із курсу долара до української гривні станом 25.05.2015р.

Оскільки відповідно до п. 22 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, то з відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" підлягає також до стягнення на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 70286 грн 36 коп.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (вул. Мандролька, 19, смт. Ситківці, Немирівський район, Вінницька область, 22865, ) на користь публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_2 Русь" (вул. Хорива, 11-А, м. Київ, 04077, ) заборгованість в загальній сумі 359969 доларів США 93 цента, що еквівалентно станом на 25.05.2015 року - 7500640,52 грн, в тому рахунку:

- 242000 доларів США - основний борг;

- 22142 долари США 49 центів - проценти;

- 3706 доларів США 52 центи - пеня за несвоєчасно сплачені проценти;

- 51991 долар США 34 центи - пеня за несвоєчасну сплату кредиту;

- 5562 долара США 04 центи - 30% річних за несвоєчасне повернення процентів;

- 34890 доларів США 41 цент - 30% за несвоєчасне погашення кредиту.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (вул. Мандролька, 19, смт. Ситківці, Немирівський район, Вінницька область, 22865, ) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 69699 грн 30 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Копію рішення направити позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 25 серпня 2015 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Хорива, 11-А, м. Київ, 04077)