РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2015Справа №925/1029/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Янтарь»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 28 філії «Полтавське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

про стягнення 94582,47 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: Шуваєва С.О. - представник за довіреністю № 6200 від 06.07.15

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 19.08.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Янтарь» звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 28 філії «Полтавське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення 94 582,47 грн.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21.07.2015 року справу № 925/1029/15 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ господарського суду міста Києва, справу № 925/1029/15 передано для розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою від 29.07.2015 суддя Пукшин Л.Г. прийняла справу № 925/1029/15 до свого провадження та призначила розгляд справи у судовому засіданні на 19.08.2015.

У судове засіданні 19.08.2015 з'явилась представник позивача, вимоги ухвали суду виконала та надала пояснення по суті спору.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №018, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 03.08.2015. Клопотання про відкладення від відповідача не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

29 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 28 філії «Полтавське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - банк, відповідач) та Приватним акціонерним товариством «Янтарь» (надалі - клієнт, позивач) було укладено договір № 331832/305575/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Класичний в національній валюті (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору клієнт вносить а банк приймає грошові кошти у гривні на депозитний рахунок № 2610.3.044602.011 у сумі 80 000,00 грн, надалі - вклад, на строк з 29 січня 2015 р. по 28 лютого 2015 р.

За час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1.1. цього договору, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 21,50 % річних (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.1. договору нарахування процентів за вкладом за ставкою, визначеною п. 1.2. цього договору, проводиться від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню клієнту або списанню з рахунку клієнта, за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці і році). Проценти за цим договором нараховуються лише на суму вкладу. Нараховані банком проценти не збільшують суму вкладу.

Клієнт має право на щомісячне одержання процентів, нарахованих за цим договором (п. 2.3. договору).

Повернення суми вкладу клієнту здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п. 1.1. цього договору, шляхом її перерахування на власний поточний рахунок клієнта № 2600.7.44602.01, відкритий у філії «ПОлт РУ» АТ «Банк «Фінанси і Кредит» (п.2.3.1. договору).

У п. 2.5. договору визначено, що сторони домовилися, що у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи клієнта, банк здійснює перерахунок процентів, нарахованих за фактичний термін розміщення вкладу з дня наступного за днем надходження вкладу у банку до дня, який передує його поверненню клієнту або списанню з рахунка клієнта, за ставкою 2,00 % річних.

Згідно з приписами п. 2.8. договору після закінчення строку, визначеного п.1.1. цього договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим договором, кошти з депозитного рахунку № 2610.3.044602.011 повертаються клієнту шляхом перерахування на його власний поточний рахунок № 2600.7.44602.01, відкритий у філії «ПОлт РУ» АТ «Банк «Фінанси і Кредит», а дія цього договору припиняється.

Відповідно до п.п. 3.1.2., 31.3. договору банк зобов'язався своєчасно і належним чином здійснювати операції за депозитним рахунком у відповідності з чинним законодавством України та цим договором. Проводити нарахування процентів на вклад та їх виплату згідно з п.п. 2.1,2.3. договору, і повернути клієнту за його вимогою кошти з депозитного рахунку після закінчення строку, визначеного а. 1.1. цього договору та в інших випадках згідно умов договору.

За доводами позивача, відповідачем в порушення умов договору та норм чинного законодавства України на вимогу позивача та після закінчення терміну дії договору депозит не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення суми вкладу у розмір 80 000,00 грн в судовому порядку.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялася претензія на адресу відповідача з вимогою перерахувати грошові кошти, яка залишена без реагування з боку відповідача.

Отже, спір виник внаслідок того, що на думку позивача, відповідач зобов'язання за договором вкладу не виконав та грошові кошти у строки визначені договором на рахунок позивача не перерахував.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

У п. 2.3.1. договору визначено, що повернення суми вкладу клієнту здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п. 1.1. цього договору, шляхом її перерахування на власний поточний рахунок клієнта № 2600.7.44602.01,

Пунктом 1.1. договору сторони визначено, що вклад залучається на строк з 29 січня 2015 р. по 28 лютого 2015 р.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи пунктів 1.1., 2.3.1, 2.8. договору строк виконання відповідачем зобов'язань щодо перерахування на рахунок позивача суму вкладу станом на момент вирішення спору настав.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором вкладу не виконав, зокрема не виплатив позивачу, у строки визначені договором, вклад.

Відповідно до частини 3 статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з положеннями ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частиною 2 статті 59 Закону України "Про банки і банківську" регламентовано, що діяльність зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 80 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем заявлені також вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 302,47 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8 640,00 грн.

Згідно зі ст. ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором банківського вкладу «Класичний» № 331832/305575/1-15 від 29.01.2015 р., то відповідно на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 302,47 грн та 8 640,00 грн, інфляційних втрат, за розрахунком позивача, з яким погоджується суд.

Крім того, за прострочення повернення вкладу, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 640,00 грн пені з посиланням на ст. 459 ЦК України та норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Стосовно вимог позивача про стягнення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на викладене, судом встановлено, що статтею 547 Цивільного кодексу України імперативно визначено умову, згідно якої забезпечення виконання зобов'язання має відбуватися у письмовій формі, тобто встановлення штрафних санкції за порушення виконання зобов'язання має бути вчинене у письмові формі, як того вимагає зазначена норма закону.

Оскільки, сторонами не було викладено в договорі № 331832/305575/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Класичний в національній валюті про встановлення штрафних санкції у вигляді пені за порушення виконання зобов'язання щодо неповернення вкладу, позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 5 640,00 грн задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

Отже, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а відповідач -установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та не довів суду належними та допустимими доказами належного виконання ними своїх зобов'язань за договором, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається пропорційно на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись 33, 34, ч.5 ст.49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ідентифікаційний код 09807856) на користь Приватного акціонерного товариства «Янтарь» (19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул.. Миколаївська, буд. 13; ідентифікаційний код 03356795) грошові кошти по депозиту у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн 00 коп.; інфляційні втрати у розмірі 8 640 (вісім тисяч шістсот сорок) грн 00 коп.; 3% річних у розмірі 302 (триста дві) грн 47 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 778 (одна тисяча сімсот сімдесят вісім) грн 85 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 6 5 640,00 грн відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.08.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.