РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа №910/15365/15
За позовом Дочірнього підприємства "Транзит" ПАТ "НВП Більшовик"

до Інституту колоїдної хімії та хімії води ім. А.В. Думанського НАН України про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача: Мельник Т.Б. за дов.

Від відповідача: Фесюн Т.В. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явленні вимоги про визнання недійсним договору на розробку та передачу науково-технічної продукції № 10-1/2012 від 15.02.2012р., укладений між ДП "Транзит" ПАТ "НВП "Більшовик" та Інститутом колоїдної хімії та хімії води ім А.В.Думанського НАН України, та застосування правових наслідків визнання недійсності правочину та зобов'язання відповідача перерахувати на розрахунковий рахунок позивача 70 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір № 10-1/2012 від 15.02.2012р. був укладений позивачем під впливом помилки та обману з боку відповідача - в порушення своїх зобов'язань надав конструкторську документацію, що розроблена ДП "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут міського господарства" та представив її, як розроблену на виконання договору. Матеріальна шкода, завдана позивачу, за його розрахунком становить 70 000 грн. коштів, сплачених на виконання договору.

Відповідач позов не визнає, у відзиві на позовну заяву вказує, що відповідно до патенту на винахід № 102181, зареєстрованого в Державному реєстрі патентів України на винаходи від 10.06.2013 проціджувач для очистки стічної води від механічних домішок є власністю Інституту колоїдної хімії та хімії води ім. А.В. Думанського НАН України, на підтвердження чого відповідач також посилається на Реєстраційну картку НДКР І ДКР (РК) з державним реєстраційним номером 0112U005944. Зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2013 у справі № 910/12251/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2014 було встановлено, що договір № 10-1/2012 від 15.02.2012 укладений сторонами на правомірних правових підставах, згідно вимог діючого на час його укладення законодавства щодо укладення договорів, він не суперечить умовам господарської діяльності сторін та держави, був направлений на виконання правових наслідків, передбачених умовами договору та не суперечив цілям діяльності сторін. У задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні 11.08.2015 сторонами надано документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача подав пояснення на відзив, в якому вказує, що рішенням суду, на яке посилається відповідач, встановлено правомірність укладення договору лише в частині досягнення згоди по суттєвих умовах договору, стверджує, що в матеріалах справи наявні докази розробки науково-технічної продукції НДКТІ МГ - Науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту міського господарства, що підтверджується кресленням ПСЖМ-100 (технічна документація), а також відсутність у відповідача патенту на винахід станом на час укладення договору. Зазначає, що фактично відповідач не здійснив розробку обумовленої договором науково-технічної продукції, а здійснив її передачу, розроблену іншим інститутом, чим ввів в оману замовника щодо прав та обов'язків, які мали значення при укладенні спірного правочину.

Також представник позивача заявив клопотання про призначення експертизи об'єкту інтелектуальної власності, на вирішення якої просив поставити питання: чи відповідає винахід на патент № 102181 «Проціджувач для очистки стічної води від механічних домішок» умові патентоздатності «новизна» відповідно до матеріалів справи.

Клопотання судом відхилене у зв'язку з безпідставністю, оскільки згідно п. 2 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»№ 4 від 23.03.2012р., судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Предметом спору у даній справі не є відповідність об'єкту інтелектуальної власності вимогам щодо патентоспроможності, позивач не позбавлений права надати свої доводи та докази наявності факту введення відповідачем в обману щодо істотних обставин при укладенні договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2012 між позивачем - Дочірнім підприємством "Транзит" ПАТ "НВП Більшовик" (замовник за договором) та відповідачем - Інститутом колоїдної хімії та хімії води ім. А.В. Думанського НАН України (виконавець) був укладений договір на розробку і передачу науково-технічної продукції № 10-1/2012, за умовами якого позивач доручив відповідачу розробити конструкторську документацію на проціджувач стічної рідини ПСЖМ-100 та авторський нагляд за його виготовленням.

Згідно пункту 5.1 договору: умови дотримання прав сторін на науково-технічну продукцію, яка створюється (передається), визначається діючими законодавчими актами.

Відповідно до пункту 5.2 договору визначено, що конструкторська документація на проціджувач стічної рідини ПСЖМ-100 є власністю виконавця.

Позивач у позовній заяві вказує, що згідно штампів креслень - ПСЖМ-100, які передані позивачу відповідачем як результат робіт по договору, в графі, де зазначається інститут розробник, міститься наступний запис - НИКТИ ГХ (рос. мовою)., дана абревіатура не відповідає назві інституту відповідача і розшифровується як "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут міського господарства"(українською мовою), тобто розробником не є відповідач, на підтвердження чого також надає копії листування від ДП "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут міського господарства" в якому зазначено, що саме вказаний інститут розробив конструкторську документацію на проціджувач стічної рідини ПСЖМ- 100 та спеціалізується на розробці обладнання для видалення грубих домішок зі стічних вод, проціджувачів стічної рідини серії ПСЖ.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що такими діями відповідач умисно ввів позивача в оману щодо прав та обов'язків, які є обставинами, що мають істотне значення при укладенні договору на розробку та передачу науково-технічної продукції № 10-1/2012 від 15.02.2012р. Вказаний правочин просить визнати недійсним, посилаючись на положення ст.ст. 229, 230 ЦК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчують обставини, що мали істотне значення для правочину.

Таким чином, виходячи зі змісту статті 230 ЦК України, слід зважити, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на його укладення, при чому ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і розуміє, що друга сторона, якщо б вона володіла цією інформацією, не вступила би у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Відповідно до ст. 33 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В даному випадку, це стосувалося позивача, який мав довести суду та надати докази наявності умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позивача було введено в оману, сам факт обману.

Таких доказів суду не надано.

Акт приймання-передачі робіт № 1 від 27.06.2012 по договору № 10-1/2012 від 15.02.2012, за яким відповідачем було передано позивачу в повному обсязі конструкторська документація на проціджувач стічної рідини ПСЖМ-100, вартістю 160 000 грн. підписаний та скріплений печатками як виконавця так і замовника без зауважень.

Пунктом 5.2 укладеного між сторонами договору на розробку та передачу науково-технічної продукції №10/2012 від 15.02.2012 року визначено, що конструкторська документація на ПСЖМ-100 є власністю позивача.

Відповідно до абз. 16 статті 1 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" патент (патент на винахід, деклараційний патент на винахід, деклараційний патент на корисну модель, патент (деклараційний патент) на секретний винахід, деклараційний патент на секретну корисну модель) - охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і право власності на винахід (корисну модель).

Згідно частини другої ст.28 Закону України "Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів.

Відповідно до патенту на винахід №102181, зареєстрованого в Державному реєстрі патентів України на винаходи від 10.06.2013 вбачається, що конструкторська документація на проціджувач для очистки стічної води від механічних домішок є власністю Інститутут колоїдної хімії та хімії води ім. A.B. Думанського НАН України.

Крім того, відповідачем надана Реєстраційна карта НДР і ДКР (РК) з державним реєстраційним номером 0112U005944, яка підтверджує, що виконавцем розробки конструкторської документації на проціджувач стічної рідини ПСЖМ-100 є Інститут колоїдної хімії та хімії води ім. A.B. Думанського НАН України.

Посилання позивача на листування з НДКТІ МГ, який за твердженням позивача, є розробником науково-технічної продукції, переданої відповідачем по спірному договору, не звільняє позивача від обов'язку доказування фактів, на яких він ґрунтує свої позовні вимоги.

Відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" будь-яке посягання на права власника патенту, передбачені статтею 20 цього Закону, вважається порушенням прав власника патенту, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 2 статті 26 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" на вимогу власника патенту таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов'язаний відшкодувати власнику патенту заподіяні збитки.

Доказів визнання недійсним патенту на винахід №102181 від 10.06.2013, притягнення до відповідальності посадових чи службових осіб - працівників Інституту колоїдної хімії та хімії води ім. A.B. Думанського НАН України у привласненні об'єктів інтелектуальної власності Науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту міського господарства, суду не надано.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Доказування полягає не лише в наданні особою доказів, а у доведенні їх переконливості, що позивачем здійснено не було.

Таким чином, доводи позивача про те, що договір на розробку та передачу науково-технічної продукції № 10-1/2012 від 15.02.2012р. був укладений позивачем під впливом обману з боку відповідача з посиланням лише на графу у кресленнях документації та листування з іншими особами, не підтверджуються належними доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю і недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Судовий витрати відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-84 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.М.Ярмак

Повне рішення складено 18.08.2015.