ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.08.2015р. Справа №908/2911/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ,

до відповідача: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь,

про стягнення 995472,05 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь про стягнення:

- боргу за активну електроенергію у розмірі 809723,29 грн, спожиту у липні-грудні 2014 року;

- 3% річних у розмірі 7085,35 грн, нарахованих з 09.08.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014 року;

- суми інфляційних у розмірі 110429,66 грн, нарахованих з 01.08.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014 року;

- пені у розмірі 68233,75 грн, нарахованої з 09.08.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014 року.

Ухвалою від 30.04.2015р. господарського суду Запорізької області вказану позовну заяву з додатками направлено за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.05.2015р. (суддя Соболєва С.М.) за вказаною позовною заявою порушено провадження по справі №908/2911/15.

23.06.2015р. у звязку з відсутністю судді Соболєвої С.М., здійснено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок чого її передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №7796 від 12.01.2003р. про постачання електричної енергії, внаслідок чого у Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» утворилась заборгованість за активну електроенергію в сумі 809723,29 грн, що стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Відповідач у відзиві №385 від 02.06.2015р. з позовними вимогами в частині стягнення основного боргу погодився, проти задоволення вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних збитків заперечив.

Крім того, відповідач надав клопотання №388 від 02.06.2015р. про розстрочку виконання рішення суду у справі на 12 місяців.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 12.01.2003р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було підписано договір №113 про постачання електричної енергії.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач користується електроенергією та оплачує постачальнику електричної енергії її вартість згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невідємними частинами.

За приписами п.9.5 договору №113 від 12.01.2003р. останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня поточного року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувалися кожний наступний рік та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Вказані висновки суду також підтверджуються тим, що, зокрема, 12.09.2007р., 20.06.2008р., 04.05.2011р. 30.03.2012р., 02.04.2013р., сторонами вносились зміни в зазначений договір шляхом підписання додаткових угод.

Крім іншого, згідно із додатковою угодою від 02.04.2013р. номер договору змінено з №113 на №7796.

У липні-грудені 2014 року постачальник поставив споживачу активну електроенергію на загальну суму 888570,61 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), а саме:

- за липень 2014 року на суму 174063, 49 грн (122294 кВт/год),

- за серпень 2014 року на суму 88521,96 грн (62194 кВт/год),

- за вересень 2014 року на суму 50018,92 грн (33792 кВт/год),

- за жовтень 2014 року на суму 164641,16 грн (111229 кВт/год),

- за листопад 2014 року на суму 187853,66 грн (126911 кВт/год),

- за грудень 2014 року на суму 223471,42 грн (148010 кВт/год).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті поставленої електричної енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення боргу за активну електроенергію в сумі 809723,29 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами п.п.2.2.2 договору №7796 від 12.01.2003р. споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №6 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків за електроенергію».

За приписами п.7 додатку №5 до договору №7796 від 12.01.2003р. для проведення остаточного розрахуноку споживач у термін 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РЕМ або ЕМ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання, якщо споживач здійснює оплату самостійно, та 10 банківських днів, якщо споживач здійснює оплату через свою головну структуру.

Як свідчать матеріали справи, рахунки на оплату поставленої активної електроенергії на суму 888570,61 грн вручені представникам відповідача у відповідності до умов договору №7796 від 12.01.2003р. Факт отримання відповідних рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Відтак, з урахуванням змісту п.10 додатку 5 до договору №7796 від 12.01.2003р., господарським судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобовязання з оплати електричної енергії на вказану суму настав.

Проте, як стверджує позивач, відповідні рахунки не були оплачені відповідачем у повному обсязі. 02.07.2014р. відповідач перерахував на користь позивача лише 78847,32 грн. Заборгованість відповідача на теперішній час становить 809723,29 грн.

Як було зазначено судом вище, у відзиві №385 від 02.06.2015р. Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» з позовними вимогами в частині стягнення основного боргу погодилось.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №7796 від 12.01.2003р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості спожитої електричної енергії від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь позивача суми боргу за активну електроенергію 809723,29 грн, підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.2.1 договору №7796 від 12.01.2003р. визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.2 2.2.3 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків за електроенергію», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,19% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

При цьому, згідно із п.8 додатку №5 до договору №7796 від 12.01.2003р. у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, зокрема, пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу.

Наразі, позивач нарахував за період з 09.08.2014р. по 28.02.2015р. та заявив до стягнення пеню в сумі 68233,75, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період, що повністю узгоджується з вимогами Закону України «Про відповідальність за невиконання грошових зобовязань».

Здійснивши перевірку розрахунку пені з урахуванням приписів Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (який набрав чинності з 07.02.2015р.), п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» щодо не нарахування пені у день фактичної оплати, суд дійшов висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 51222,61 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись приписами вказаної норми, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 7085,29 грн (період з 09.08.2014р. по 28.02.2015р.), інфляційні збитки в сумі 110429,66 грн (період з 01.08.2014р. по 28.02.2015р).

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача за період з 09.08.2014р. по 28.02.2015р., господарський суд встановив, що їх сума є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 7085,29 грн.

Одночасно, за приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу.

За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають збитки від інфляції у розмірі 88240,86 грн.

Твердження відповідача в частині наявності форс-мажорних обставин за договором №7796 від 02.01.2003р. судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне:

За змістом представленого відповідачем сертифікату (висновку) №1736 (вих. №5268/05-4 від 25.11.2014р.) Торгово-промислової палати України, зазначеною установою засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р. Комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу» при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України для продовження граничного строку подачі податкових декларацій. Наразі, посилань на договір №7796 від 12.01.2003р. сертифікат (висновок) №1736 (вих. №5268/05-4 від 25.11.2014р.) Торгово-промислової палати України не містить.

Висновок Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. засвідчує настання для Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з 10.06.2014р. обставин непереборної сили щодо невиконання цим підприємством власних договірних зобовязань з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

За таких обставин, з урахуванням того, що дія наведених вище документів не поширюється на спірні правовідносини, господарським судом встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту настання форс-мажорних обставин за договором №7796 від 12.01.2003р., внаслідок чого підстави для звільнення від відповідальності у вигляді неустойки за невиконання грошових зобовязань за наведеним правочином відсутні.

Посилання відповідача на наявність заборгованості по заробітній платі, як на підставу для звільнення від сплати пені, 3% річних, інфляційної складової боргу, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 1 ст.510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно із ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У даному випадку, відповідач є боржником за договором №7796 від 12.01.2003р., який зобовязаний забезпечити своєчасне надходження коштів на рахунок позивача, що належать до сплати за вказаною угодою. При цьому, наявність боргових зобовязань перед іншими особами, в тому числі, працівниками Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», не є підставою для звільнення відповідача від сплати неустойки, 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих внаслідок порушення строків оплати належних до сплати за відповідною угодою сум.

Одночасно, відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04.11.2010р. по справі №4/719, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів від інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, зваживши доводи відповідача у цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 51222,61 грн та 88240,86 грн. Крім того, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі на визначену позивачем суму.

Відносно клопотання №388 від 02.06.2015р. відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців, суд зазначає про наступне:

Відповідно до п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право розстрочити його виконання.

Підставою для вчинення вказаних дій є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Пунктом 7.2 постанови №9 від 17.10.2012р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Одночасно, судом також повинні прийматися до уваги можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом.

Обґрунтовуючи подану заяву відповідач посилається на збитковість господарської діяльності Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу». Зокрема, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, основним джерелом надходження грошових коштів для оплати спожитої електроенергії є грошові надходження від водокористувачів (абонентів) за надані послуги з водопостачання та водовідведення, які вносяться не вчасно і не в повному обсязі. Тарифи, встановлені для Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» є збитковими та не покривають витрат підприємства.

На підтвердження своєї заяви відповідачем представлено до матеріалів справи довідку №03/663 від 20.05.2015р. про заборгованість по заробітній платі, звіт про фінансові результати підприємства за 2014 рік.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення заперечив з підстав, які визначені у поясненнях №51юр-1346/15 від 10.07.2015р., будь-яких документів на підтвердження власних заперечень не надав.

З огляду на наявні у матеріалах справи документи, з урахуванням того, що негайне виконання рішення є ускладненим, приймаючи до уваги матеріальні інтереси позивача, суд вважає можливим надання розстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області від 13.08.2015р. по справі №908/2911/15 на 3 місяці, внаслідок чого клопотання №388 від 02.06.2015р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», підлягає частковому задоволенню.

Клопотання позивача №51юр-1344/15 від 10.07.2015р. про відкладення розгляду справи, №51юр-1343 від 10.07.2015р. про продовження строку розгляду справи на 15 днів залишаються судом без задоволення з урахуванням того, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення, а підстави для продовження строку розгляду справи та відкладення судового засідання на іншу дату відсутні.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 19909,44 грн, підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам, а судовий збір у розмірі 0,56 грн належить повернути Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Донецькобленерго» на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у звязку із внесенням збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь про стягнення:

- боргу за активну електроенергію у розмірі 809723,29 грн, спожиту у липні-грудні 2014 року;

- 3% річних у розмірі 7085,35 грн, нарахованих з 09.08.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014 року;

- суми інфляційних у розмірі 110429,66 грн, нарахованих з 01.08.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014 року;

- пені у розмірі 68233,75 грн, нарахованої з 09.08.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у липні-грудні 2014 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, 177а, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вулиця Островського, буд.8, ) борг за активну електроенергію 809723,29 грн; пеню 51222,61 грн; 3% річних 7085,35 грн; суму інфляційних 88240,86 грн, а також судовий збір у розмірі 19125,44 грн.

Розстрочити виконання рішення господарського суду Донецької області від 13.08.2015р. по справі №908/2911/15 строком на 3 місяців наступним чином:

- вересень 2015 року 325132,52 грн,

- жовтень 2015 року 325132,52 грн,

- листопад 2015 року 325132,51 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Повернути Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вулиця Островського, буд.8, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 0,56 грн, сплачений на підставі платіжного доручення № від 31.03.2015р.

У судовому засіданні 13.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 18.08.2015р.

Суддя Ю.О.Паляниця