ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25.08.15р. Справа № 904/7517/15

Суддя Воронько В.Д. , розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИАД", м. Донецьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР", м. Дніпропетровськ

про визнання кредиторських вимог, включивши їх до проміжного ліквідаційного балансу.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДИАД" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" про визнання кредиторських вимог на загальну суму 763092,06 грн за договорами: № 1202 від 30.04.2013, № 63 від 01.04.2011 та № 1332 від 11.09.2013, включивши їх до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру кредиторів.

Відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), позовна заява повинна відповідати формі та змісту, встановлених розділом VІІІ ГПК України.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Вимогою даного позову, як зазначено вище, є визнання кредиторських вимог на загальну суму 763092,06 грн за трьома договорами, але розрахунку ціни позову не надав з кожного з них.

До позовної заяви, у якості доказу поставки товарів, надано товарні накладні за трьома договорами, але зміст позовної заяви не містить викладу тих обставин, яка саме заборгованість утворилася та була здійснена часткова оплата за кожним з цих договорів окремо.

Таке викладення позовної заяви стає не зрозумілим.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; суми договору (у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів).

Ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею у відповідності до приписів ст.55 ГПК України.

Однак, щоб підтвердити або спростувати правильність заявленої позивачем вимоги, суду потрібно дослідити належним чином обґрунтований розрахунок стягуваної суми, а також всі обставини та докази на яких ґрунтується позовна вимога.

Та як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем зазначено загальну суму заборгованості за договорами № 1202 від 30.04.2013, № 63 від 01.04.2011 та № 1332 від 11.09.2013, але ні суми на яку здійснювалась поставка за договорами, ані сума часткової проплати не зазначена в позові. Та знову ж таки, щоб дослідити даний факт та включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру кредиторів, потрібен повний розрахунок заявленої суми за кожним договором окремо.

Як зазначено вище, позивачем взагалі не подано розрахунку ціни позову.

Суд не має право самостійно за позивача складати відповідний розрахунок ціни позову, оскільки враховуючи приписи ст.42 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також у відповідності до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Отже, позивачем у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, та доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Підстава позову це обставини, що тягнуть певні правові наслідки, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересів. Правильне встановлення підстав позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Обставини справи - це зовнішні фактори, що характеризують виявлене порушення прав і законних інтересів та особу, що вчинила дії в їх порушенні.

Такі обставини в позовній заяві слід не лише зазначати, а й обґрунтовувати відповідним чином, що випливає зі змісту ст. 33 ГПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач повинен довести факти, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову.

Частиною 1 ст. 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З тексту позовної заяви не вбачається, з чого саме складається ціна позову заявлена у вступній частині позову.

Відповідно до п. 3 ст. 63 ГПУ України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Така сама позиція викладена також у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" абзацом 6 підпункту 3.5 пункту 3, якого зазначено, що підставою для повернення позовної заяви є також відсутність викладу обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, та незазначення доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини. Господарський суд повертає позовну заяву, що не містить обґрунтованого розрахунку стягуваної чи оспорюваної суми, або такий розрахунок не додано до заяви.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.63 ГПК України суд повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому відношенні до ціни позову та у фіксовану розмірі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: із позовної заяви майнового характеру сплачується 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; із позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про державний бюджет України на 2015 рік", яким мінімальна заробітна плата з 01 січня 2015 року встановлена у розмірі 1218 грн 00 коп.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу немайнового характеру, а отже судовий збір мав бути сплачений у сумі 1218,00 грн. Крім того, разом з позовом заявник подав заяву про забезпечення позову, за яку також законом передбачено сплату судового збору.

Враховуючи приписи пп.3 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до господарського суду заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову необхідно сплачувати судовий збір. Розмір судового збору із заяв про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову складає 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (тобто не менше 1827,00 грн.).

До позовної заяви, надано копії двох квитанцій з призначенням платежу: судовий збір, за позовом ТОВ "ДИАД", Дніпропетровський апеляційний господарський, суд , що не є належним доказом сплати судового збору, оскільки за приписами абз. 2 п.п. 2.21 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії, тощо) цих документів, не можуть бути належними доказами сплати судового збору.

Таким чином, заявником не надано належних доказів сплати судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобовязані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Отже, належним доказом направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення та фіскальний чек органу поштового звязку.

Позивачем в порушення вказаних приписів законодавства не додано у якості доказів на підтвердження направлення копії позовної заяви відповідачу опису вкладення та фіскального чеку, про що складено акт господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2015 № 299, натомість надано експрес-накладну № 4723 від 20.08.2015, з якої не зрозуміло які саме документи надіслані на адресу ТОВ "Амстор".

Згідно до п.6 ст.63 Господарського процесуального кодексу України суд повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Враховуючи вищевикладене, суд повертає цей позовний матеріал заявнику без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п.п.3, 4, 6 ч.1 ст.63 та ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути Товариство з обмеженою відповідальністю "ДИАД" позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

Позовні матеріали на 424 аркушах, у тому числі заяву про забезпечення позову, повернути заявнику.

Додаток (тільки заявнику): на "424" аркушах, у тому числі заяву про забезпечення позову, акт суду від 21.08.2015.

Суддя ОСОБА_1