донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

25.08.2015 справа №922/2297/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників:
від позивача:не зявився
від відповідача :ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від07.07.2015р. (повний текст підписано 13.07.2015р.)
у справі№ 922/2297/15 (суддя Зюбанова Н.М.)
за позовомДержавного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 31747,65грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області, позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення 31747,65грн., які складаються з 21482,78грн. боргу за період з 26.01.2013р. по 31.03.2015р., 1826,08 грн. пені за період з 22.04.2014р. по 21.10.2014р. по рахунку від 31.03.2014р. та за період з 25.05.2014р. по 24.11.2014р. по рахунку від 30.04.2014р., 3 % річних у розмірі 1021,66 грн., інфляційних у розмір 7417,13грн..

Рішенням господарського суду Луганської області від 07.07.2015р. (повний текст підписано 13.07.2015р.) у справі №922/2297/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що строк дії договору оренди, відповідно до якого відповідач є орендарем приміщення, закінчився 01.06.2012р., тобто до періоду прострочення сплати боргу за теплову енергію, заявленого позивачем.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Луганської області від 07.07.2015р. (повний текст підписано 13.07.2015р.) у справі №922/2297/15 скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник посилається на те, що неукладення договору між позивачем та відповідачем не звільняє відповідача від оплати наданих комунальних послуг у повному обсязі.

Крім того, апелянт зазначає, що суд не надав належної правової оцінки п.1.2 договору оренди, яким визначений строк дії договору.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 31.07.2015р. у справі №922/2297/15 прийнято апеляційну скаргу до провадження. Вказана ухвала отримана сторонами завчасно, про що свідчать повідомлення з відміткою про отримання поштових відправлень з цією ухвалою.

Відповідач надав до Донецького апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи.

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" надало суду апеляційної інстанції клопотання про витребування доказів, яке судовою колегією розглянуте та залучене до матеріалів справи. У задоволенні зазначеного клопотання відмовлено у звязку з недоцільністю.

Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.08.2015р. проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення господарського суду Луганської області залишити без змін.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника скаржника за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії на підставі відповідних ліцензій.

Позивач, звертаючись з позовною заявою про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію, посилався на ті обставини, що він здійснював постачання теплової енергії відповідачу в приміщення, яке він орендує, розташоване за адресою: вул.Гагаріна, буд.48, м.Сєвєродонецьк, Луганська область.

З матеріалів справи вбачається, що позивач листами №16-6-33 від 17.01.2012р., №16-6-732 від 31.05.2012р., №08-06-28 від 15.01.2014р. звертався до відповідача з пропозиціями укласти договір про постачання теплової енергії в гарячій воді, направляв на його адресу відповідні проекти договорів, але договір між сторонами укладено не було.

Як зазначає позивач, в опалювальні періоди з 01.12.2012р. по 04.04.2013р., з 15.10.2013р. по 06.04.2014р. здійснювалася поставка теплової енергії у вигляді гарячої води відповідачу у приміщення, розташоване за адресою: вул.Гагаріна, буд.48, м.Сєвєродонецьк, Луганська область з опалювальною площею 85,4кв.м на потреби централізованого опалення даного приміщення на загальну сумі 21482,78 грн.

Вартість 1 Гкал теплової енергії складала:

- з 01.04.2012р. по 31.12.2013р. - 970,02грн. згідно наказу по підприємству "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам" від 21.03.2012р. №70, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 16.03.2012р. №136;

- з 01.01.2014р. по 31.03.2014р. - 900,67грн. згідно наказу по підприємству "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам" від 14.01.2014р. №8, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 31.12.2013р. №485;

- з 01.04.2014р. - 1085,63грн. згідно наказу по підприємству "Про введення тарифу на теплову енергію для бюджетних установ та інших споживачів" від 31.03.2014р. №53, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 31.03.2013р. №231.

Опалювальний сезон 2012-2013р. було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про поетапну подачу тепла на обєкти охорони здоровя, дитячі дошкільні заклади, школи, обєкти житлового фонду, культури, обєкти сімї, молоді та спорту" від 11.10.2012р. №1307 з 16.10.2012р. Завершено опалювальний сезон на підставі розпорядження міського голови "Про завершення опалювального періоду 2012-2013р." від 03.04.2013р. №135 з 04.04.2013р.

Опалювальний сезон 2013-2014р. було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про поетапну подачу тепла на обєкти охорони здоровя, дитячі дошкільні заклади, школи, обєкти житлового фонду, культури, обєкти сімї, молоді та спорту" від 25.09.2013р. №777 з 15.10.2013р. Завершено опалювальний сезон на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про завершення опалювального періоду 2013-2014р." від 25.03.2014р. №205 з 07.04.2014р.

Факт постачання теплової енергії до приміщення, розташованого за адресою: вул.Гагаріна, буд.48, м.Сєвєродонецьк, Луганська область підтверджується актами про включення теплоустановок в даному будинку від 27.10.2012р. №000000203, від 15.10.2013р. № 000002011.

Обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується згідно теплового навантаження з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді відповідно до абз. 2 п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. №1198.

Проте, відповідач отримані послуги не оплатив, тому за відповідачем рахується борг у сумі 21482,78грн. Крім боргу, позивач наполягає на стягненні з відповідача пені у розмірі 1826,08грн., 3% річних у сумі 1021,66грн, та інфляційних у розмірі 7417,13грн.

Враховуючи ту обставину, що нежитлове приміщення відповідача розташоване на першому поверсі багатоквартиного житлового будинку №48 по вул. Гагаріна у м.Сєвєродонецьку, зазначений житловий будинок обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно обєднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку № 48 по вул. Гагаріна у м.Сєвєродонецьку, позивач наполягає на тому, що відсутність договору не є підставою для звільнення споживача від оплати заборгованості з поставленої теплової енергії, а цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обовязки.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» №2633-1У від 02.06.2005р., Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-1У від 24.06.2004р., Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007р.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 вищевказаного закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги у разі фактичного користування ними.

За змістом ст.1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу (п. 4 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»).

Відповідно до ст.24 Закону України "Про теплопостачання" основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відношення між учасниками договірних відношень у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних началах.

Правила користування тепловою енергією, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007р., визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (далі - Правила).

За приписами п.3 зазначених Правил споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією.

Згідно з ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п.2 ст.275 ГПК України, ст.1, п.4 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва (п. 4 Правил).

Приписами абз.5 п.5 вищевказаних Правил встановлено, що теплопостачальна організація укладає договори з власниками (балансоутримувачами) теплових мереж на транспортування теплової енергії за тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно з абз.6 п. 40 Правил до обовязків споживача теплової енергії, зокрема, належить вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Отже, наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обовязковою та такою, що передбачена законом. Проте, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України №6-59цс13 від 30.10.2013р.

Згідно з вимогами ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За приписами ч.1 ст.509 ЦК України зобовязання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується сплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто оплата замовником проводиться за фактично надані послуги, якщо сторони не домовились про інше.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмет договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

Виходячи з цього, правовідносини є грошовим зобовязанням, в якому, серед інших прав і обовязків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, визначене ч.1 ст.509 ЦК України, вимагати сплату грошей за надані послуги.

На протязі спірного періоду 2013-2014р. позивачем на адресу відповідача направлялись претензії щодо оплати спожитої теплової енергії, які залишені відповідачем без задоволення.

Матеріалами справи підтверджено направлення на адресу відповідача рахунків за спірний період.

Проте, у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.03.2007р. (копія якого наявна в матеріалах справи) приміщення, вартість послуг по опаленню якого заявлена позивачем до стягнення, за адресою: вул.Гагаріна, буд.48, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, належить фізичній особі ОСОБА_5 на праві приватної власності.

На підставі договору оренди від 25.05.2011р. фізична особа ОСОБА_5 (орендодавець) зобовязалася передати в оренду Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 (орендарю) нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: вул.Гагаріна, буд.48, м.Сєвєродонецьк, Луганська область загальною площею 85,4кв.м. для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до п.1.2 зазначеного договору строк оренди визначений з 01.06.2011р. по 01.06.2012р. з наступним викупом через рік. Завдаток у сумі 2 тисячі доларів США.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умови п. 1.2 договору оренди нежитлового приміщення щодо наступного викупу його через рік, не свідчать про можливість так званої «автоматичної» пролонгації дії договору без укладання додаткової угоди. Разом з тим, у справі відсутні докази викупу приміщення відповідачем. У судовому засіданні 25.08.2015р. відповідач пояснив, що приміщення було звільнене після закінчення строку його оренди, однак акт повернення зазначеного приміщення не складався. Відсутність доказів повернення орендованого приміщення не може свідчити про факт його зайняття відповідачем у спірний період.

Оскільки договір оренди від 25.05.2011р. закінчився 01.06.2012р., тобто до періоду прострочення сплати боргу за теплову енергію, заявленого позивачем, то немає підстав для стягнення заборгованості у розмірі 21482,78грн.

Оскільки факт наявності заборгованості саме відповідача у розмірі 21482,78грн. не підтверджений матеріалами справи, то відсутні підстави для стягнення з нього заявлених позивачем пені у розмірі 1826,08грн., 3% річних у сумі 1021,66грн. та інфляційних у розмірі 7417,13грн.

З огляду на викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Луганської області від 07.07.2015р. (повний текст підписано 13.07.2015р.) у справі №922/2297/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 07.07.2015р. (повний текст підписано 13.07.2015р.) у справі №922/2297/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 07.07.2015р. (повний текст підписано 13.07.2015р.) у справі №922/2297/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 ГСЛО;

1 до справи;

1 ДАГС.