РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015Справа №910/14398/15

За позовом Приватного підприємства «КРП»

до Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку

людини «Україна»

про стягнення 500 000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Стасюк О.Л. - по дов. № б/н від 22.06.2015

від відповідача Вольвак О.М. - по дов. № 1/17-88 від 26.12.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного підприємства «КРП» про стягнення з Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» 500 000,00 грн. боргу по орендній платі, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно оренди нежитлового приміщення № б/н від 01.12.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 порушено провадження у справі № 910/14398/15 та призначено справу до розгляду на 23.06.2015.

Позивачем в судовому засіданні 23.06.2015 подано додаткові письмові пояснення.

Відповідачем 23.06.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/14398/15 від 23.06.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 09.06.2015, розгляд справи був відкладений на 07.07.2015.

Позивачем в судовому засіданні 07.07.2015 подано додаткові письмові пояснення щодо нормативно-правового обґрунтування позову. Також зазначає, що загальна сума боргу станом на 23.06.2015 становить 2 551 309,78 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/14398/15 на 15 днів.

В судовому засіданні 07.07.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 11.08.2015.

Відповідачем 28.07.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду посилаючись на те, що позивачем не виконано вимоги суду щодо надання документального підтвердження передачі приміщення в оренду. Зазначає, що подана позивачем заява про збільшення позовних вимог до 2 551 309,78 грн. не оплачена судовим збором, а також дану заяву не було направлено відповідачу.

Суд розглянувши в судовому засіданні 11.08.2015 клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до п. 5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребуванні господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 3.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Наявним в матеріалах справи документів достатньо для вирішення спору по суті.

Посилання на те, що позивачем не сплачено судовий збір за розгляд заяви про збільшення позовних вимог та не направлення її відповідачу не приймається судом до уваги, оскільки за своїм змістом подані позивачем додаткові письмові пояснення щодо нормативно-правового обґрунтування позову не є заявою про збільшення розміру позовних вимог в розумінні ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в судовому засіданні 11.08.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 11.08.2015 відзиві на позовну заяву проти позову заперечує повністю та вважає, що оскільки жодного акту приймання-передачі приміщення не складалось договір від 01.12.2011 є неукладеним. Акт звірки взаємних розрахунків вчинено колишнім ректором Луцького інститут розвитку людини Карпюку Р.П. з перевищенням наданих йому повноважень і відповідно, останні створюють цивільні права та обов'язки для особи, яку він представляє, лише у разі наступного його схвалення цією юридичною особою. Між тим, відповідачем не вчинялося дій, які свідчили б про схвалення акту звірки взаєморозрахунків. Крім того, акт звірки взаємних розрахунків від 01.02.201З не містить посилань на підстави виникнення заборгованості, за яким саме договором оренди виникла заборгованість тощо. Зазначає, що розрахунки позивача є незрозумілими та їх не можливо перерахувати та перевірити.

В судовому засіданні 11.08.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 13.08.2015.

Позивачем 11.08.2015 (після судового засідання) до відділу діловодства суду було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 2 551 309,78 грн., з яких: 669 438,00 грн. боргу по орендній платі за період з 01.02.2013 по 03.06.2014, 586 022,41 грн. пені, 735 130,83 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 82 490,93 грн. - 3% річних.

Відповідачем 13.08.2015 до відділу діловодства суду подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача в повному обсязі.

Відповідачем 13.08.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду посилаючись на те, що позивачем не направлено відповідачу заяви про збільшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 13.08.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 18.08.2015.

Відповідачем 18.08.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідачем 18.08.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про розгляд його клопотань від 28.07.2015 та від 13.08.2015 про залишення позову без розгляду з винесенням відповідної ухвали.

Розглянувши дане клопотання відповідача суд відзначає наступне

Згідно листа Вищого господарського суду України № 01-8/164 від 18.03.2008 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році» (зі змінами від 29.06.2010) результати розгляду клопотань учасників судового процесу повинні відображатися в судовому рішенні, прийнятому по суті спору.

Якщо ж господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), результати розгляду клопотання учасників судового процесу відображаються у відповідних ухвалах.

Обов'язкового винесення ухвали, як окремого процесуального документа, стосовно кожного (будь-якого) клопотання учасника процесу Господарський процесуальний кодекс України не передбачає.

Слід зазначити, що клопотання від 28.07.2015 було розглянуто в судовому засіданні 11.08.2015, про що відображено в протоколі судового засідання.

Суд розглянувши в судовому засіданні 13.08.2015 клопотання відповідача від 13.08.2015 про залишення позову без розгляду відмовив в його задоволенні з огляду на те, що положення ст. 81 Господарського процесуального кодексу України не містять обставини, яка зазначена відповідачем як підстава для залишення позову без розгляду.

В судовому засіданні 18.08.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.2011 між Приватним підприємством «КРП» (орендодавець) та Луцьким інститутом розвитку людини Вищого навчального закладу «Університету «Україна» (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № б/н (далі - договір).

Відповідно до положення про Луцький інститут розвитку людини Вищого навчального закладу «Університету «Україна» останній є філією юридичної особи - Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна».

Даний договір затверджений Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна».

Відповідно до п. 1. договору орендодавець здає, а орендар приймає в оренду частину приміщення за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, 2 площею 3 780 кв. м.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з п. 13. договору приміщення, що орендується вважається переданим з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання.

В матеріалах справи відповідний акт здачі-приймання відсутній та на вимогу суду позивачем не поданий. Разом з цим, як свідчать додані до матеріалів справи договори оренди, правовідносини між сторонами існують з 01.01.2010, наявні в матеріалах справи копії банківських виписок свідчать, що відповідачем було здійснено оплату орендної плати 21.02.2012 та 03.04.2012 в загальному розмірі 12 000,00 грн., а отже є всі підстави вважати, що відповідач отримав в користування приміщення.

Крім цього між орендодавцем та орендарем 01.02.2013 складено акт звірки взаємних розрахунків, яким сторони підтвердили, що станом на 01.02.2013 наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 478 227,61 грн. В наданому акті звірки не має посилань на договір від 01.12.2011, проте відповідачем не доведено, що між сторонами існують інші договірні відносини, на виконання яких міг бути складений даний акт.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно п. 12 договору договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та діє до 01.12.2012.

Статтею 764 Цивільного кодексу України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати орендні відносини не подано, а отже договір за згодою сторін був пролонгований.

Пункт 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначає, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. 3. договору орендна плата становить 11,00 грн. за 1 кв. м., тобто 41 580,00 грн. за всю орендовану площу.

Відповідно до п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3. договору визначено, що орендну плату орендар проводить не пізніше 30 числа поточного місяця.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення орендної плати в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.02.2013 по 03.06.2014, що складає 669 438,00 грн.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в розмірі 669 438,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги оренди не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4. договору у разі порушень пункту 3 даного договору понад 5 календарних днів сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

З розрахунку суми пені вбачається, що позивач починає нараховувати пеню на суму боргу за надані послуги оренди за березень 2012 року та закінчує нараховувати на суму боргу за надані послуги оренди за червень 2014 року. При цьому нараховує пеню щодо кожного місяця наданих послуг оренди за період з моменту настання строку оплати по 04.03.2015.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, у разі якщо інше не встановлено законом або договором, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права встановлюється Цивільним кодексом України.

Слід зазначити, що умовами договору не передбачено нарахування пені понад шестимісячний період нарахування.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п. 2 згаданої статті).

Отже, пеня може бути розрахована та стягнена за рік, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язують його початок.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пунктом 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Враховуючи, що в силу умов п. 3. договору, відповідач зобов'язаний був вносити платежі не пізніше 30 числа поточного місяця, то момент прострочення виконання зобов'язання слід встановлювати щодо кожного місяця наданих послуг оренди, і, в залежності від встановленого, нараховувати пеню, за кожний місяць наданих послуг за кожним платежем окремо.

Таким чином, оскільки за умовами договору оплата наданих послуг повинна здійснюватись щомісяця, початок позовної давності для нарахування пені необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання замовником кожного із цих зобов'язань.

Отже, з урахуванням викладеного, строк позовної давності для звернення з даним позовом про стягнення пені нарахованої на суму боргу за березень 2012 року починається обчислюватись з 30.03.2012 та відповідно закінчується 30.03.2013 та пені нарахованої на суму боргу за червень 2014 року починає обчислюватись з 30.06.2014 та відповідно закінчується 30.06.2015.

Як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій заявлено вимогу про стягнення пені, подана до суду 11.08.2015.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач у поданій 13.08.2015 заяві просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимог про стягнення пені станом на день звернення до суду з цією вимогою пропущено, в зв'язку з чим в позові в цій частині слід відмовити.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті орендної плати, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 735 130,83 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 82 490,93 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначено.

Суд здійснивши власний розрахунок приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 674 463,73 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 60 286,00 грн. - 3% річних.

В іншій частині позовних вимог про стягнення збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних в позові слід відмовити, оскільки нараховані з порушенням чинного законодавства.

При здійсненні розрахунку судом також враховано вимоги ст. 266 Цивільного кодексу України згідно якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Так, строк позовної давності до суми в розмірі 478 227,61 грн., на яку позивачем нараховувались інфляційна складова та 3% річних частково сплила, зокрема за послуги оренди, що були надані за лютий, березень, квітень та травень 2012 року.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного підприємства «КРП» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 1-Г, ) на користь Приватного підприємства «КРП» (43023, Волинська область, м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, ) 669 438 (шістсот шістдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 00 коп. боргу по орендній платі, 674 463 (шістсот сімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят три) грн. 73 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 60 286 (шістдесят тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп. - 3% річних, 28 083 (двадцять вісім тисяч вісімдесят три) грн. 76 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 20.08.2015.

Суддя В.В.Сівакова