ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" серпня 2015 р.Справа № 924/967/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Заверуха С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Хмельницький

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 м. Хмельницький

про стягнення грошових коштів на загальну суму 137095,54 грн., з них 122447,07 грн. - нарахування за індексом інфляції, 14648,47 грн. - 3% річних

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_3 угода від 25.06.15р., ОСОБА_4 - представник за довіреністю від 20.08.2015 р.

відповідача: ОСОБА_2 (присутній в судовому засіданні 11.08.2015 р.)

Повне рішення складено 26.08.2015р.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення 137643,40 грн., з них 122936,39 грн. - нарахування за індексом інфляції, 14707,01 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.08.2009р. у справі №14/19/796 на користь ФОП ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення в сумі 200986,62 грн.

На виконання зазначеного рішення 03.09.2009р. було видано відповідний наказ. Проте, в процесі виконання рішення суду з відповідача стягнуто лише частину боргу в сумі 37724,48 грн., що підтверджується листом №062/609 від 21.04.2015р. Хмельницького національного університету про стягнення із заробітної плати відповідача 3891,21 грн.; довідкою №17 від 17.04.2015р. головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відрахування з пенсії відповідача 33183,44 грн. та випискою ПАТ "Фідобанк" по особовим рахункам від 15.06.2015р. про відрахування з пенсії відповідача 649,83 грн. за травень 2015р.

Таким чином, за твердженнями позивача, борг відповідача станом на 18.06.2015р. становить 163262,14 грн.

Зазначене стало підставою для нарахування індексу інфляції в сумі 122936,39 грн. та 14707,01 грн. 3% річних.

Представником позивача в судове засідання подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 137095,54 грн., з них 122447,07 грн. - нарахування за індексом інфляції, 14648,47 грн. - 3% річних.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, вони господарським судом приймаються.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами.

Відповідач в судовому засіданні по суті спору не оспорив позовні вимоги, проте надав суду повідомлення від 30.07.2015 р. №02-5-10-1526, згідно якого 30 липня 2015 р. внесено запис №6014529 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, НОМЕР_1.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки відповідач знаходиться на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні.

Представники позивача категорично заперечили проти задоволення останнього клопотання.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, згідно з частинами 1-5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р.).

У зв'язку з наведеним, з огляду на обізнаність та узгодження з відповідачем часу судового засідання, зважаючи на строки розгляду спору передбачені ст. 69 ГПК України, суд вважає, що у останнього була можливість належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси у судовому засіданні.

Таким чином суд відмовляє в задоволенні даного клопотання.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив таке.

Відповідно до спеціального витягу за електронним запитом від 18.06.2015 р. №20748119 відповідач, на день порушення провадження у справі (19.06.2015 р.) являвся фізичною-особою підприємцем.

Згідно повідомлення від 30.07.2015 р. №02-5-10-1526, 30 липня 2015 р. внесено запис №6014529 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, НОМЕР_1.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.08.2009р. у справі №14/19/796 стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1) на користь приватного підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький (пров. Володимирський, 10, код НОМЕР_2) 200986,62 грн. (двісті тисяч девятсот вісімдесят шість грн. 62 коп.) заборгованості по сплаті орендної плати, а також 2010,00 грн. (дві тисячі десять грн.) державного мита та 118 грн. (сто вісімнадцять грн.) витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

03.09.2009р. господарським судом видано відповідний наказ.

Згідно довідки головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розмір відрахувань з пенсії ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з вересня 2011 року по квітень 2015 рік становить 33183,44 грн.

За даними Хмельницького Національного університету (зміст листа від 21.04.2015р. №062/609) із заробітної плати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто та перераховано 3891,21 грн. Постанова про стягнення боргу була повернута державному виконавцю у зв'язку зі звільненням ОСОБА_2 з 31.08.2013р.

З наявної в матеріалах справи виписки по особовим рахункам за 15.05.2015р. вбачається, що на рахунок позивача в ПАТ "Фідобанк" перераховано борг в сумі 649,83 грн., а також 11.06.2015 р. - 649,83 грн.

За таких обставин з відповідача на користь позивача примусово стягнуто 38374,31 грн., у зв'язку з чим непогашений борг складає 162612,31 грн., тому, на думку позивача, зазначена сума вважається простроченою.

Відповідач в судовому засіданні не заперечив факту наявності боргу не виконаного (стягнутого) рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.08.2009р. у справі №14/19/796 в сумі 163262,14 грн.

В матеріали справи надано довідку Першого міського відділу ДВС, згідно якої станом на 31.06.2015 р. залишок боргу становить 162612,31 грн.

Таким чином, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував до сплати відповідачем за період з 18.06.2012р. по 18.06.2015р. інфляційні втрати в сумі 122447,07 грн. та три процента річних в сумі 14648,47 грн. та звернувся до суду з даним позов за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Згідно абз.4 п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою-сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

З огляду на викладене враховуючи, що на час порушення провадження у справі (19.06.2015 р.) ОСОБА_2 являлася фізичною особою підприємцем, а відповідна зміна відбулася після порушення провадження у справі (30.07.2015 р.), вказаний спір підсудний господарському суду.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.08.2009р. у справі №14/19/796 встановлено, що у відповідача за період січень-березень 2009р. утворилась заборгованість перед позивачем по сплаті орендної плати в сумі 182716,38 грн. При цьому суд встановив правомірним нарахування штрафу в сумі 18271,62 грн.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Звертаючись до суду з позовом, позивач у певній процедурній формі реалізує надану йому статтею 16 Цивільного кодексу України можливість захистити свої цивільні права та інтереси в суді, при цьому судове рішення може породжувати, змінювати чи припиняти права та обов'язки тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства (частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених законом, зокрема, виконанням, здійсненим належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому за таких обставин та враховуючи, що постановлення судового рішення не припиняє виконання грошового зобов'язання, суд приходить до висновку щодо права позивача вимагати застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 14.09.2010 № 36/358, від 16.02.2011 № 17/177-10 та постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10).

В пункті 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Судом встановлено, що борг в розмірі 162612,31 грн. не виплачений відповідачем станом на 18.06.2015р., про що свідчать пояснення позивача, та лист №062/609 від 21.04.2015р. Хмельницького національного університету про стягнення із заробітної плати відповідача 3891,21 грн.; довідка №17 від 17.04.2015р. головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відрахування з пенсії відповідача 33183,44 грн.; виписка ПАТ "Фідобанк" по особовим рахункам від 15.06.2015р. про відрахування з пенсії відповідача 649,83 грн. за травень 2015р., довідка ДВС №32049/03-27/1 від 25.08.2015 р., виписка ПАТ "Фідобанк" про відрахування 649,83 грн. Крім того, дане твердження не спростовано самим відповідачем.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивачем нараховано до сплати відповідачем інфляційні втрати в сумі 122447,07 грн. та три процента річних в розмірі 14648,47грн. з врахуванням основного боргу в розмірі 162612,31 грн. за період з 18.06.2012р. по 18.06.2015р.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, доданий позивачем до позовної заяви, судом приймається до уваги те, що три процента річних з суми боргу 162612,31 грн. за період з 18.06.2012р. по 18.06.2015р. (1096 днів) складатимуть 14641,28 грн., тому позовні вимоги позивача щодо стягнення трьох процентів річних підлягають задоволенню судом частково в сумі 14641,28 грн., в решті частині в сумі 7,19 грн. суд відмовляє, оскільки останні заявлені безпідставно з огляду на визначений позивачем період.

Разом з цим, інфляційні втрати за період з липня 2012 року по травень 2015 р. за розрахунком суду становлять 122512,56 грн., тому позовні вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 122447,07 грн. (сума яку просить стягнути позивач) підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог в сумі 137088,35 грн., з яких 14641,28 грн. три процента річних, 122447,07 грн. інфляційні втрати.

У відповідності до ст.49 ГПК України витрати по оплаті судового збору підлягають покладенню на відповідача пропорційно задоволеним вимогам (99,99%).

Керуючись ст.ст.1, 12, 33, 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Хмельницький до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 м. Хмельницький про стягнення грошових коштів на загальну суму 137095,54 грн., з них 122447,07 грн. - нарахування за індексом інфляції, 14648,47 грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м. Хмельницький, пров. Володимирський, 10, код НОМЕР_2) 14641,28 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот сорок одну гривню 28 коп.) три процента річних, 122447,07 грн. (сто двадцять дві тисячі чотириста сорок сім гривень 07 коп.) інфляційні втрати, 2739,17 грн. (дві тисячі сімсот тридцять дев'ять гривень 17 коп.) судового збору.

Видати наказ.

В решті частині позову щодо стягнення 7,19 грн. три процента річних відмовити.

Повне рішення складено 26.08.2015р.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу, (м. Хмельницький, пров. Володимирський, 10),

3,4 - відповідачу, (АДРЕСА_3; АДРЕСА_2) рекоменд.