ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2015 р.Справа № 922/3826/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про визнання нікчемним договору та стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати нікчемним договір про зміни № 1 від 29.05.2014р. до договору № 128 від 18.07.2013р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті ворота" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2;

- застосувати наслідки нікчемності правочинів - повернути гривневий еквівалент суми 99 923,29 доларів США, списаних Банком з рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_2, шляхом повернення гривневого еквіваленту суми 99 923,29 доларів США на накопичувальний рахунок АТ "Банк Золоті ворота" № НОМЕР_6 в Управління НБУ в Харківській області з наступним зарахуванням Банком цих коштів на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 в АТ "Банк Золоті ворота" для подальшого зарахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_2;

- стягнути з відповідача недоотриману суму відсотків за період з 28.05.2014р. до 15.07.2014р. у розмірі 1 763,03грн., що еквівалентно 20 640,10грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Уповноваженою особою Фонду вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк золоті ворота" під час перевірки договорів встановлено нікчемність договору про зміни № 1 від 29.05.2014р. до договору № 128 про надання кредиту від 18.07.2013р., оскільки, на думку позивача, спірний правочин вчинено без наміру створення наслідків, які обумовлювалися цим правочином. В якості правових підстав позову позивач вказує на норми ст.ст. 26, 38, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ч. 3, ч.5 ст.203, ч. 2 ст. 215, ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України.

Позивач у призначене судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розглянути справу за відсутності його повноважного представника, посилаючись на неможливість забезпечити його явку у судове засідання.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності їх представників за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

18.07.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті ворота" (Банк, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач) укладено договір № 128 про надання кредиту (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 100 000,00 доларів США, а відповідач на умовах, передбачених цим договором зобов'язався повернути кредит у строк не пізніше 15.07.2014р. та сплатити проценти за користування ним за ставкою 14% річних.

За умовами п.2.1 договору Банк надає кредит на поповнення оборотних коштів шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку № НОМЕР_5 на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_3 в Банку.

Відповідно до п.3.2 договору за користування кредитом Банк, не рідше одного разу на місяць, нараховує проценти на рахунок № НОМЕР_4, а позичальник у строк до 25 числа (включно) кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно), а також на день закінчення строку дії Договору, сплачує проценти банку за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту - з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або по день, що передує дню повного погашення кредиту) на рахунок № НОМЕР_4.

29.05.2014р. до договору укладено додаткову угоду, а саме: договір про зміни № 1 до договору № 128 про надання кредиту від 18.07.2013р., відповідно до умов якого п.1.1 договору викладено в наступній редакції:

"Банк зобов'язується 18.07.2013р. надати Позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 100 000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язується на умовах, передбачених договором, повернути кредит у строк не пізніше 16:00 30.05.2014р. та сплатити проценти за користування ним за ставкою 14% річних".

Договір про зміни № 1 набирає чинності та застосовується з 29.05.2014р.

Судом встановлено, що в забезпечення кредитних зобов'язань, 26.05.2014р. між ОСОБА_3 (Заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті Ворота" (Заставодержатель) укладено договір застави майнових прав № 128/1, відповідно до умов якого (в редакції договору про зміни № 1 до договору застави майнових прав № 128/1) у забезпечення всіх вимог Заставодержателя до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (Боржник) за договором № 128 про надання кредиту від 18.07.2013р. та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов'язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов'язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), а саме: повернення кредиту у розмірі 100 000,00 доларів США (ліміт) у строк 16:00 30.05.2014р., сплати відсотків за користування кредитом по ставці 14% річних щомісяця в порядку згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Заставодавець передає у заставу Заставодержателю належні йому майнові права за договором № 2210ДВ6 строкового банківського вкладу (депозиту) "Інвестиційний" від 09.04.2014р., а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 100 000,00 доларів США на умовах Депозитного договору.

30.05.2014р. грошові кошти у сумі 99 923,29 доларів США були списані з рахунку № НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_3, та зараховані в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ "Банк Золоті Ворота" за кредитним договором № 128 від 18.07.2013р.

Відповідно до Постанови № 781 від 04.12.2014р. правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 142 від 05.12.2014р. "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію позивача.

Позивач стверджує, що під час перевірки Договору уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", було встановлено, що Договір про зміни № 1 від 29.05.2014 р. є нікчемним відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак є таким, що не породжує будь-яких правових наслідків в силу приписів ст. 216 Цивільного кодексу України.

Як зазначає позивач у позовній заяві, спірний правочин вчинено без наміру створення наслідків, які обумовлювалися цим правочином і внаслідок скорочення терміну користування кредитними коштами та укладення вказаного договору, банк відмовився від власних майнових вимог на суму 1 763,03 доларів США - відсотки, які мали бути сплачені відповідачем у разі відсутності спірного правочину.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку шляхом визнання нікчемним договір про зміни № 1 від 29.05.2014р. до договору № 128 від 18.07.2013р., застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення недоотриманої суми відсотків за договором № 128 про надання кредиту від 18.07.2013р. за період з 28.05.2014р. до 15.07.2014р. у розмірі 1 763,03 доларів США (гривневий еквівалент 20 640,10 грн.).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема з договору.

Відповідно до ст.ст.627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Згідно зі ст.638 Цивільного кодексу України та ст.180 Господарського кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

При цьому, за змістом п.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що оспорюваний правочин є нікчемним у відповідності до норм ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Передбачений ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" перелік підстав, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є вичерпним.

Водночас, жодної з підстав для визнання правочину нікчемним, відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивач суду не довів.

Як і не довів наявності інших підстав недійсності правочину, передбачених ст. 215 Цивільного кодексу України.

Публічне акціонерне товариство "Банк золоті ворота" був віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління Національного банку України від 31.07.2014р. № 456 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк золоті ворота" до категорії неплатоспроможних", таким чином судом встановлено, що договір про зміни № 1 від 29.05.2014р. до договору № 128 від 18.07.2013р. укладено платоспроможним банком.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не довів обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх доводів про визнання договору нікчемним, як і не навів жодної норми чинного законодавства України, яка б забороняла змінювати строк повернення кредиту на підставі згоди між кредитором та позичальником.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання нікчемним договору про зміни № 1 від 29.05.2014р. до договору № 128 від 18.07.2013р. є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки, позовні вимоги позивача щодо повернення коштів в сумі 99 923,29 доларів США, списаних Банком з рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_2, шляхом повернення гривневого еквіваленту суми 99 923,29 доларів США на накопичувальний рахунок АТ "Банк Золоті ворота" № НОМЕР_6 в Управління НБУ в Харківській області з наступним зарахуванням Банком цих коштів на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 в АТ "Банк Золоті ворота" для подальшого зарахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_2 та стягнення з відповідача недотриманої суми відсотків за період з 28.05.2014р. до 15.07.2014р. у розмірі 1 763,03грн., що еквівалентно 20 640,10грн. є похідними від вимог про визнання нікчемним правочину, тому вони також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. ст.49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові судовий збір покладається на позивача.

Частиною 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнено від сплати судового збору.

У випадках, коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується (п. 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

За таких обставин судовий збір у даній справі стягненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 31.08.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк