ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Справа № 914/3026/13

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий, судді Кузьменко М.В. і Палій В.В. (доповідач)

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "ІСКРА", м. Львів,

на рішення господарського суду Львівської області від 21.01.2015

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2015

зі справи № 914/3026/13

за позовом публічного акціонерного товариства "ІСКРА" (далі - Товариство), м. Львів,

до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі -Відділення), м. Львів,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, м. Львів,

про визнання протиправним та скасування рішення.

Судове засідання проведено за участю представників:

Товариства - Морочинський А.М. предст. (дов. від 12.01.2015)

Відділення - Харченко С.В. прдст. (дов. від 27.08.2015)

третіх осіб - не з'явилися

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Відділення про визнання протиправним та скасування рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2013 № 101 у справі № 1-02-135/2012 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (далі - Рішення АМК).

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.01.2015 у справі № 914/3026/13 (судді Пазичев В.М. - головуючий, Манюк П.Т., Кидисюк Р.А.), яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 (судді Галушко Н.А- головуючий, Данко Л.С., Орищин Г.В.), у задоволенні позову відмовлено з посиланням на прийняття відповідачем оскаржуваного Рішення АМК у межах визначених законом повноважень.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить судові рішення попередніх інстанцій зі справи скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення позову. Скаргу мотивовано прийняттям оскаржуваних судових рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Відділення просило залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- Рішенням АМК:

· визнано, що Товариство займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 у 2012 - поточному періоді 2013;

· визнано дії Товариства, які полягають у розрахунку та застосуванні тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 без врахування спеціальних норм Примірного положення про гуртожитки, що затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 № 208 (далі -Положення), порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

· за вчинене порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн.;

· зобов'язано Товариство до 01.10.2013 провести розрахунок тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 із дотриманням спеціальних норм Положення.

- Рішення АМК мотивовано, зокрема, такими фактичними даними:

· Товариство є власником та балансоутримувачем гуртожитку по АДРЕСА_1;

· гуртожиток по АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності та на обслуговуванні Товариства, має статут гуртожитку для проживання мешканців, що займають приміщення, які знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, що не перебувають у сімейних відносинах;

· Товариство займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 у 2012 - поточному періоді 2013;

· згідно з помісячними калькуляціями тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 розрахунки тарифів у досліджуваний період проведено без дотримання спеціальних норм Положення, яким встановлюється порядок надання жилої площі у гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання;

· ремонт опалення гуртожитку, роботи з монтажу холодного водопостачання, оплата вартості матеріалів, ремонт ліфта пасажирського, проведення експертного обстеження і технічного діагностування ліфта пасажирського відповідно до розділу IV "Експлуатація гуртожитку, його утримання і ремонт" Положення повинні були здійснюватися за рахунок коштів Товариства, а не за рахунок мешканців гуртожитку.

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

За приписом частини першої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

У вирішенні спору Товариство послідовно зазначало, зокрема, про безпідставність застосування Відділенням до спірних правовідносин приписів Положення, відповідно про неправомірне спонукання Товариства до застосування того нормативно-правового акта, який не підлягає застосуванню у зв'язку з тим, що відносини щодо формування, встановлення та застосування тарифу на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території регулюються нормами Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" (за твердженням Товариства, про необхідність застосування Порядку прямо зазначено у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"; Порядок належить до законодавства України, прийнятий пізніше за Положення та його (Порядку) норми є спеціальними у порівнянні з нормами Положення, оскільки безпосередньо визначають механізм формування тарифів).

Отже, для правильного вирішення спору у даній справі судам, насамперед, належало з'ясувати, чи правомірно Відділенням здійснено дослідження формування тарифів саме на відповідність приписам Положення (на підтвердження або спростування позиції Товариства щодо застосовування Відділенням тих норм матеріального права, які до спірних правовідносин не підлягали застосуванню). Натомість суди обмежилися виключно посиланням на чинність Положення, а також самостійно здійснили дослідження питання щодо формування Товариством тарифів на предмет відповідності приписам Порядку, залишивши поза увагою, що тим самим судами здійснено вихід за межі заявлених позовних вимог, оскільки предметом оскарження у даній справі є Рішенням АМК, в якому питання щодо відповідності формування тарифів вимогам Порядку не досліджувалося.

Крім того, судами не з'ясовано підстав невідповідності, що допущена у розпорядженні адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення від 27.06.2012 № 93Р у справі № 1-02-135/2012 "Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (згідно з яким виявлені ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції полягали у розрахунку Товариством тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території без дотримання вимог Порядку) та в Рішення АМК (у якому досліджувалося питання щодо відповідності формування Товариством тарифів вимогам Положення).

Не встановивши, таким чином, обставин, які являють собою істотні складові предмета доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду (частина друга статті 1115 ГПК України).

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" в редакції від 22.05.2015 (далі -Закон) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, зокрема, у разі внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні до суду з касаційною скаргою Товариством сплачено судовий збір у сумі 1766,10 грн., тобто у більшому розмірі, аніж було встановлено Законом в редакції, чинній на момент звернення Товариства з касаційною скаргою (70 % ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви за вимогу немайнового характеру). При цьому в касаційній скарзі Товариство просило вирішити питання щодо повернення переплаченої суми судового збору. У зв'язку з наведеним переплачена сума судового збору 913,50 грн. (1766,10 грн. - 852,60 грн. = 913,50 грн.) підлягає поверненню за клопотанням Товариства з державного бюджету України. Оригінал платіжного доручення від 24.04.2015 № 9046 на суму 1766,10 грн. знаходиться в матеріалах судової справи № 914/3026/13.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "ІСКРА" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 21.01.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 зі справи № 914/3026/13 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

3. Повернути публічному акціонерному товариству "ІСКРА" (м. Львів, вул. Вулецька, 14, ) з державного бюджету України переплачену суму судового збору 913,50 грн. (дев'ятсот тринадцять грн. 50 коп.), сплаченого згідно з платіжним дорученням від 24.04.2015 № 9046.

Суддя В. Селіваненко

Суддя М. Кузьменко

Суддя В. Палій