ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2015 р. Справа № 911/2590/15

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Агріматко-Україна

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Соєва сфера

про стягнення 3 498 590грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №86 від 05.01.2015);

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство Агріматко-Україна (далі ПрАТ Агріматко-Україна) звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 підприємства Соєва сфера (далі ПП Соєва сфера) та просить суд стягнути відповідача 3498590,39грн, у т.ч.:

- 1 673 972,29грн. основної заборгованості;

- 685 984,35грн в рахунок дооцінки вартості товару (курсової різниці);

- 314 110,58грн пені за період з 21.10.2014 по 05.06.2015;

- 793 153,39грн втрат від інфляції за період жовтень 2014 року-квітень 2015 року;

- 31 369,78грн процентів за 228 дні.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором поставки №СПК-047000025 від 05.03.2014 в частині оплати поставленого товару у встановлений договором строк (а.с.5-7).

Відповідач у справі ПП Соєва сфера у відзиві на позов просить у задоволені заявлених вимог в частині стягнення втрат від інфляції, процентів у розмірі 3534,92грн, пені у розмірі 9747,48грн відмовити. Відхиляючи заявлені вимоги в частині, відповідач вказує на невірний розрахунок таких вимог, а саме: нарахування пені без дотримання строку, визначеного ч.6 ст.232 ГК України; відсутність підстав для нарахування втрат від інфляції, зважаючи на перерахунок заборгованості не на день виникнення грошового зобовязання, а на день подання позову; невірний розрахунок процентів.

Розгляд справи здійснено за відсутності представників відповідачів з наступних підстав:

- копія ухвали від 25.06.2015 про порушення провадження у даній справі, направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою, яка вказана у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.06.2015 (а.с.36-37), отримана ним, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №928 (а.с.42);

- копія ухвали від 10.08.2015 направлена за тією ж адресою відповідача, що підтверджується відміткою на зворотному боці ухвали (а.с.51-52, зворот)

- відповідачу відомо про розгляд вказаної справи, що підтверджується поданим ним відзивом на позов (а.с.46-47, зворот);

- клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило;

- матеріалів справи достатньо для розгляду заявлених вимог.

У судовому засіданні 21.08.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2014 між сторонами у справі ПрАТ Агріматко-Україна (далі постачальник) та ПП Соєва сфера (далі покупець) укладено договір поставки № СПК-047000025 (а.с.12-14, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, постачальник зобовязався передати у власність покупцеві товари, за номенклатурою та у строки відповідно до специфікацій, які є додатками до договору, а покупець зобовязався прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену у специфікаціях до договору вартість в строки та в порядку, передбаченому договором та специфікаціями до нього (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, ціни на товари визначаються сторонами як договірні; кількість та ціни вказуються в специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами; загальна сума договору визначається шляхом складення підсумкових сум до вказаного договору.

Згідно п. 2.2 договору, строки поставки погоджуються сторонами та відображаються в специфікаціях.

За умовами укладеного договору, покупець здійснює обовязкову часткову попередню оплату у розмірі 35% від суми договору, яка розраховується згідно п. 2.1 договору (п. 4.1 договору); сума та строки попередньої оплати вказуються у специфікаціях.

Відповідно до п. 4.2 договору, на решту суми постачальник надає покупцеві відстрочку по оплаті; покупець сплачує заборгованість згідно строків вказаних у специфікації.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що на момент проведення остаточного розрахунку, сума, що підлягає сплаті відповідно до п. 4.2 договору підлягає коригуванню, зокрема, у бік збільшення, якщо курс, встановлений АТ «ОТП Банк» (м. Київ) для безготівкових операцій для валюти придбання товару, що зазначена у специфікації, збільшився більш ніж на два відсотки, по відношенню до договірного курсу, визначеного сторонами в специфікації. Як визначено відповідним пунктом договору, при настанні наведеної вище обставини, сума, що підлягає сплаті відповідно до п. 2.1 договору, в українській гривні розраховується за формулою: С= Сп * (Ко/Кд) де:

- Сп узгоджена сторонами сума в гривнях, розрахована за договірним курсом, яка підлягає сплаті згідно специфікації;

- Кд договірний курс;

- Ко курс валюти закупівлі імпортного товару до гривні, встановлений АТ «ОТП Банк» для безготівкових операцій на день розрахунку; у разі остаточного розрахунку більше ніж узгоджено сторонами, цей курс не може бути нижчим, ніж курс, встановлений АТ «ОТП Банк» для безготівкових розрахунків на дату остаточного розрахунку, визначену у договорі.

Відповідно до п. 10.3 вказаний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Як встановлено під час розгляду справи, в межах укладеного сторонами договору, сторонами підписано специфікацію №00001 від 05.03.2014 (а.с.15).

Так, за вказаною специфікацією сторонами визначено, що вартість партії товару, що постачається, складає 2 366 435,82грн.

При цьому, за умовами поставки, визначеними відповідною специфікацією, строки оплати встановлено сторонами наступним чином:

- 11.03.2014 попередня оплата у розмірі 692 463,53грн;

- 20.10.2014 погашення товарного кредиту у розмірі 515 068,40грн;

- 20.11.2014 погашення товарного кредиту у розмірі 515 068,40грн;

- 01.12.2014 погашення товарного кредиту у розмірі 643 835,49грн.

Валютою закупівлі товару сторонами визначено євро, а договірний курс такої валюти визначено на рівні 17,00 євро за гривню.

На підставі договору та специфікації позивачем поставлено відповідачу товар за видатковими накладними:

- №320027 від 20.03.2014 на суму 1 655 859,96грн (а.с.16);

- №321 041 від 21.03.2014 на суму 710 575,86грн (а.с.17).

Вказаний товар прийнятий від імені відповідача представником, повноваження якого підтверджені довіреністю №5 від 18.03.2014, яка дійсна до 28.03.2014 (а.с.18).

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар, перерахувавши 692 463,53грн, що підтверджується банківською випискою (а.с.27, зворот).

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобовязань з оплати переданого товару, а також застосування до нього відповідальності, встановленої умовами договору та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом виконання зобовязань, яке визначено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, що регулює відносини сторін при поставці, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, що передбачено вказаною нормою.

Так, згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При укладенні договору сторонами змінено загальне правило, відповідно до якого товар, переданий за договором купівлі-продажу, оплачується після його прийняття, шляхом встановлення іншого строку оплати, що зазначений у специфікації.

З урахуванням встановлених за згодою сторін строків виконання зобовязання з оплати, відповідач мав остаточно розрахуватись за товар до 01.12.2014.

Однак, як встановлено під час розгляду справи, відповідач не у повному обсязі здійснив оплату поставленого йому за накладними товару у строк, вказаний у специфікації до договору, що ним під час розгляду спору у даній справі не спростовано шляхом надання доказів.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, відповідач є таким, що допустив порушення зобовязання.

Враховуючи, що відповідач з настанням строку оплати виконав взяті на себе зобовязання з оплати товару лише частково, заявлені вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими, однак, суд не може погодитись з розміром заборгованості за такий товар, що заявлений до стягнення 2 359 956,64грн, яка включає в себе 1 673 972,29грн заборгованості за поставлений та неоплаченим товар та 685 984,35грн донарахування вартості товару з наступних підстав.

За розрахунком суду заборгованість за поставлений та неоплачений позивачем товар, без врахування зміни ціни становить 1 673 972,29грн (2366435,82-692463,53).

В силу ч. 2 ст. 632 ЦК України, яка є загальною, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як визначено чч. 1, 3 ст. 691 ЦК України, що регулює спірні відносини сторін, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу; якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару. При цьому, положення ч.3 вказаної норми про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Пунктом 4.5 договору, сторонами узгоджено спосіб визначення ціни товару у випадку зміни курсу.

Таким чином, умовами договору сторони за взаємно згодою визначили можливість зміни ціни товару.

Отже, зміна ціни товару позивачем є правомірною, оскільки це передбачено договором, який у даному випадку, виходячи з наведених норм правав, не суперечить чинному законодавству, яке дозволяє встановлювати за домовленістю сторін у договорі порядок зміни ціни.

Окрім того, відповідно до чч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому сторонами у договорі встановлено, що зміна ціни встановлюється не за офіційним курсом, а за курсом, встановленим АТ «ОТП Банк» (м. Київ) на день розрахунку.

Разом з тим, розмір донарахування, за розрахунком суду складає меншу суму з огляду на наступне.

На момент настання строку оплати, визначеного специфікаціями до договору, курс гривні за зобовязанням збільшився по відношенню до іноземної валюти євро більше ніж на 2 відсотки у порівняно з відповідним курсом, узгодженим сторонами у специфікації (договірний курс), що за умовами договору є підставою для здійснення перерахунку вартості переданого товару.

Проте, суд не може погодитись з тим, що курс гривні до євро для перерахунку має братись станом на момент подання позовної заяви. Так, за умовами договору, корегування ціни відбувається згідно з курсом на день розрахунку. При цьому, дні розрахунку строки оплати є встановлені специфікаціями кінцеві дати виконання певної частини зобовязання, визначені специфікаціями, зважаючи на те, що сторонами не визначено іншого моменту (зокрема, на день надходження коштів на рахунок тощо); день подання позовної заяви не є днем розрахунку, узгодженим сторонами.

Так, ціна товару і розмір відповідного зобовязання з оплати визначаються на момент настання строку виконання такого зобовязання, а не на момент фактичного його виконання у разі порушення, зважаючи на те, що сторонами за взаємною згодою не визначено іншого.

У тому випадку, якщо позивач поніс збитків внаслідок оплати товару не у встановлений договором строк, у т.ч. внаслідок зміни курсу, позивач має право вимагати їх відшкодування в установленому порядку, заявивши вимоги саме про стягнення збитків та довівши наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (у т.ч. фактів понесення витрат або неотримання доходів), що тягне за собою відповідальність такого виду, однак, це не змінює ціну товару остаточно формування якої здійснюється у даному випадку на день розрахунку, вказаного у специфікації, що є моментом настання строку виконання зобовязання.

Враховуючи викладене, згідно розрахунку, здійсненого судом, донарахування суми заборгованості складає 240 359,50грн, а саме:

- за зобовязанням з проведення попередньої оплати донарахування не здійснювалось оскільки відповідачем вчасно внесена сума попередньої оплати

- за зобовязанням у сумі 515 068,40грн донараховано 28 783,23грн за формулою: 17,95/17,00*515068,40-515068,40 (курс євро в АТ «ОПТ Банк» станом на дату оплати частини товару 20.10.2014 17,95грн за 1 євро; 17,00грн договірний курс, зазначений у специфікації; 515068,40грн сума зобовязання на 20.10.2014 за специфікацією);

- за зобовязанням у сумі 515 068,40грн донараховано 90 094,42грн за формулою: 20,00/17,00*515068,40-515068,40 (курс євро в АТ «ОПТ Банк» станом на дату оплати частини товару 20.11.2014 20,00грн за 1 євро; 17,00грн договірний курс, зазначений у специфікації; 515068,40грн сума зобовязання на 20.11.2014 за специфікацією);

- за зобовязанням у сумі 643 835,49грн донараховано 121 481,85грн за формулою: 19,97/17,00*643835,49-643835,49 (курс євро в АТ «ОПТ Банк» станом на дату оплати останньої частини товару 01.12.2014 19,97грн за 1 євро; 17,00грн договірний курс, зазначений у специфікації; 643 835,49грн сума зобовязання на 01.12.2014 за специфікацією.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 1 914 331,79грн основного боргу, з яких: 1 673 972,29грн - вартість неоплаченого товару; 240 359,50грн донарахування вартості товару; в частині стягнення 445 624,85грн основної заборгованості суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 793 153,39грн втрат від інфляції за період - жовтень 2014 року-квітень 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку процентів та втрат від інфляції (а.с.10-11), позивачем здійснено нарахування втрат від інфляції на заборгованість відповідача за поставлений та неоплачений товар. Проте, такий розрахунок є невірним. За розрахунком суду розмір втрат від інфляції за заявлений період становить 799 037,88грн:

- з 21.10.2014 (оскільки згідно специфікації частина товару мала бути сплачена 20.10.2014) по 20.11.2014 (оскільки 20.11.2014 відповідачем мала бути сплачена інша частина товару) на заборгованість у розмірі 543 851,63грн (ціна визначена у відповідності з п.4 договору на момент оплати /515068,40+28783,23) 1033,18грн;

- за період з 21.10.2014 по 01.12.2014 (оскільки 01.12.2014 відповідачем мав бути проведений остаточний розрахунок) на заборгованість у розмірі 1 149 014,45грн (ціна товару на момент оплати визначена відповідно до п.4 договору /515068,40+28783,23+515068,40+90094,42/) 0,00грн (також див. пост. ВГСУ від 01.02.2012 №52/30, п.2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 №01-06/928/2012);

- за період з 02.12.2014 по 30.04.2015 (оскільки останній місяць, за який позивачем заявлено вимоги про стягнення втрат від інфляції - квітень 2015 року) на заборгованість у розмірі 1 914 331,79грн (ціна товару на момент оплати визначена згідно п.4 договору /515068,40+28783,23+515068,40+90094,42+643835,49+121481,85/) 788 704,70грн.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, вимоги про стягнення втрат від інфляції підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі - 793 153,39грн.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів у розмірі 31 369,78грн за 228 днів, однак, розрахунок таких вимог є неправильним, оскільки при розрахунку позивач нараховує проценти на всю суму заборгованості, без врахування дат утворення її частин.

Так, за розрахунком суду, розмір процентів за заявлені дні, становить 31829,35грн, а саме:

- за період з 21.10.2014 по 20.11.2014 на борг у розмірі 543 851,63грн 1430,40грн;

- за період з 21.11.2014 по 01.12.2014 на борг у розмірі 1 149 014,45грн 1133,27грн;

- за період з 02.12.2014 по 05.06.2015 на борг у розмірі 1 914 331,79грн 29 265,68грн.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню у розмірі 31369,78грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені у розмірі 314 110,58грн за період з 21.10.2014 по 05.06.2015.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Так, відповідно до п. 6.1 договору, у випадку затримки оплати з вини покупця, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань".

Проте, пеня позивачем частково нарахована без урахування строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, за розрахунком суду, з урахуванням обмежень встановлених ч.6 ст.232 ГК України, розміру заборгованості на відповідні періоди (з урахуванням дооцінки), розмір пені становить 405 436,17грн, а саме:

- за період з 21.10.2014 по 20.04.2015 (шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано) на заборгованість у розмірі 543 851,63грн (515068,40+28783,23) 102 050,41грн;

- за період з 21.11.2014 по 20.05.2015 (шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано) на заборгованість у розмірі 605 162,82грн (515068,40+90094,42) 130 151,46грн;

- за період з 02.12.2014 по 01.06.2015 (шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано) на заборгованість у розмірі 765 317,34грн (543835,49+121481,85) 173234,30грн.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 314 110,58грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 61 059,31грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Соєва сфера на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Агріматко-Україна 1 914 331,79грн заборгованості з урахуванням дооцінки, 314 110,58грн пені, 793 153,39грн втрат від інфляції, 31 369,78грн процентів, а також 61 059,31грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 445 624,85грн основної заборгованості (дооцінки вартості товару) відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.08.2015

Суддя Ейвазова А.Р.