ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа № 922/2378/15

У складі колегії суддів: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Курченко В.А.

за участю :

від позивача - Єфременко О.О. (за довіреністю від 18.04.2014р. № 14-88);

від відповідача - Ващенко Т.Д. (за довіреністю № 38-4055/391 від 27.10.2010р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3561 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 09.06.15 у справі № 922/2378/15

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" , м. Харків

про стягнення 21 823,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (позивач) 14.04.2015 року звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків про стягнення 21823,13 грн., що складається з: 5565,67 грн. заборгованості за отриманий природний газ, 4700,96 грн. пені, 440,16 грн. 3 % річних та 11116,34 грн. індексу інфляції. Також до стягнення заявлені судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 2820/14-РО-32 купівлі - продажу природного газу від 25.07.2014 року в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу, в якості правових підстав позову позивач вказує на норми ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 611, ч.2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.06.2015р. у справі № 922/2378/15 (суддя Жиляєв Є.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) - 5565,67 грн. заборгованості, 2350,48 грн. пені, 440,16 грн. 3 % річних, 11116,34 грн. індексу інфляції, 1827,00 грн. судового збору.

Позивач не погодився з прийнятим у справі рішенням в частині відмови у стягненні пені в сумі 2350,48 грн. та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 2350,48 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню в повному обсязі. В іншій частині просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.07.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 17.08.2015р.

Від відповідача КП "Харківські теплові мережі" надійшов відзив (вх. 11850 від 13.08.2015р.) на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з доводами, викладеними в апеляційніій скарзі, вважає вимоги скарги безпідставними та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції - залишити без змін.

В судовому засіданні 17.08.2015р. представник заявника апеляційної скарги (позивача у справі) підтримав її вимоги у повному обсязі та просив її задовольнити.

В судовому засіданні 17.08.2015р. представник відповідача у справі просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

25.07.2014 року між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем - Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (покупець) було укладено Договір № 2820/14-РО-32 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцеві у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ в обсязі та на умовах цього Договору.

Договором передбачено, що газ, який продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями (п. 1.2. Договору).

На виконання умов вищенаведеного Договору позивач поставив, а відповідач прийняв з жовтня по грудень 2014 року природний газ на загальну суму 256422,49 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу від: 31.10.2014 року, 30.11.2014 року та від 31.12.2014 року (а.с. 22-24, т.с. 1).

Пунктом 6.1. вищевказаного Договору сторони погодили та встановили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання, а саме, оплату в строки, встановлені вищенаведеним пунктом п.6.1 Договору від 25.07.2014р. своєчасно та в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за вищевказаний період, яка склала 5565,67 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості за договором від 25.07.2014р. в сумі 5565,67 грн., господарський суд першої інстанції вважав зазначені вимоги доведеними та підтвердженими належними доказами. Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду в зазначеній частині щодо стягнення основної суми заборгованості за договором від 25.07.2014р. в розмірі 5565,67 грн. законним та обґрунтованим, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач з порушенням встановлених договором строків розрахувався за отриманий газ внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 5565,67 грн., що не заперечується відповідачем.

Отже, за висновком судової колегії оскаржуване рішення господарського суду Харківської області в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5565,67 грн. основної забогованості слід залишити без змін.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, пунктом 7.2 договору, сторони погодили, що за неналежне виконання грошових зобов'язань відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок пені за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання відповідно до якого сума пені складає 4700,96 грн., 3% річних в розмірі 440,16 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11116,34 грн., колегія суддів вважає його обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам закону та положенням укладеного між сторонами договору.

Отже, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 440,16 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11116,34 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем до суду першої інстанції заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій, в якому він просить зменшити розмір пені на 50%.

Господарським судом Харківської області задоволено клопотання відповідача та зменшено розмір заявленої до стягнення суми пені 50 %.

Саме з цією частиною рішення не погодився позивач та звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що місцевим господарським судом безпідставно зменшено розмір пені, заявленої до стягнення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Дані норми кореспондуються з пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом діяльності Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" є виробництво, транспортування, розподіл та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства. Відповідач є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова.

Фінансування відповідача здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню, бюджетним організаціям, підприємствам, установам і організаціям.

Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво та затримки у наданні субвенцій з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах за теплову енергію, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води встановленим тарифам.

Важкий фінансовий стан підприємства підтверджується балансом відповідача за 2014 рік (а.с.57), в якому відображені збитки підприємства.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що ступінь виконання відповідачем зобов'язання перед позивачем становить більше 90% відсотків. Так, нарахування за поставлений з жовтня по грудень 2014 року природний газ складають суму 256422,49 грн. відповідачем сплачено 250856,82 грн., а заборгованість складає 5565,67 грн.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми пені, установив наявність виключних обставин, за яких визнав можливим зменшити розмір санкцій. При цьому, господарським судом Харківської області було враховано та надано належну оцінку майновим інтересам сторін та, зокрема, враховано, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, діяльність якого є збитковою. При вирішенні спору інтереси позивача також були враховані, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, в даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню.

Враховуючи, що основна заборгованість у розмірі 250856,82 грн. була погашена відповідачем, а залишок від основної заборгованості є незначним, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50 %; таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 2350,48 грн.

Доводи апелянта про безпідставне зменшення пені, як і застосування судом приписів статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України та пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки юридичний аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони застосовуються за визначених у законі умов, з урахуванням усіх обставин справи, на розсуд суду.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі. При прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, тому рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2015 року по справі №922/2378/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.06.15 у справі № 922/2378/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 25.08.2015р.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.