РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015Справа №910/12794/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Аеробуд»
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 43 334,47 грн. та розірвання договору
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Левтринський Д.С.
від відповідача:ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Аеробуд» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») про стягнення 99 348,17 грн. та розірвання договору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди №430042 від 30.04.2012 р., у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення орендної плати у розмірі 69 290,54 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 723,00 грн., 3% річних у розмірі 477,79 грн. та інфляційних у розмірі 20 856,84 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також вимогу про розірвання вказаного договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.05.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 08.06.2015 р.

04.06.2015 р. від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача у розмірі 53 803,32 грн., пеню у розмірі 8 723,00 грн., 3% річних у розмірі 477,79 грн. та інфляційних у розмірі 20 856,84 грн., а також розірвати договір оренди №430042 від 30.04.2012 р. Суд відзначає, що вказана заява за своєю правовою природою є заявою про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом для подальшого розгляду.

Судове засідання 08.06.2015 р. не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015 р. розгляд справи призначено на 20.07.2015 р.

15.07.2015 р. від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача у розмірі 27 799,88 грн., пеню у розмірі 8 723,00 грн., 3% річних у розмірі 477,79 грн. та інфляційних у розмірі 20 856,84 грн., а також розірвати договір оренди №430042 від 30.04.2012 р. Суд відзначає, що вказана заява за своєю правовою природою є заявою про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом для подальшого розгляду.

В судовому засіданні 20.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 17.08.2015 р.

13.08.2015 р. від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача у розмірі 13 276,84 грн., пеню у розмірі 8 723,00 грн., 3% річних у розмірі 477,79 грн. та інфляційних у розмірі 20 856,84 грн., а також розірвати договір оренди №430042 від 30.04.2012 р. Суд відзначає, що вказана заява за своєю правовою природою є заявою про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом для подальшого розгляду.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав додаткові докази по справі, позовні вимоги з урахуванням останньої заяви про уточнення підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості визнав.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2012 р. між Товариством (орендодавець) та Підприємцем (орендар) було укладено договір оренди №430042 (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.1 у порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов'язується передати за плату у тимчасове платне користування орендаря (оперативну оренду) нежитлові приміщення орендодавця, а саме: частину головного корпусу з сауною під літерою «З» площею в 114,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, іменуються надалі «об'єкт оренди» або «майно», для використання у господарській діяльності орендаря.

Згідно з п. 1.2 Договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, орендар зобов'язується прийняти у тимчасове платне користування (оперативну оренду) об'єкт оренди та своєчасно сплачувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п. 2.1 Договору строк оренди (термін дії цього договору) встановлюється сторонами на строк 1 календарний рік, відлік якого розпочинається з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди, вказаного п. 1.1 договору в порядку, визначеному п. 1.3 договору.

За змістом п. 2.2 Договору якщо орендар продовжує користуватися предметом цього договору після закінчення строку дії договору оренди та не попередив орендодавця за три місяці до закінчення строку дії договору про намір розірвати його, договір вважається автоматично продовженим на той самий строк, й на тих самих умовах, які були передбачені даним договором.

Пунктом 4.7 Договору визначено, що оплата орендної плати проводиться орендарем щомісячно, шляхом перерахування попередньої оплати в розмірі 100% від щомісячної орендної плати, вказаної в п. 4.1 цього договору, в строк до 5 числа місяця, що передує звітному місяцю оренди.

Згідно з п. 4.8 Договору оплата компенсації спожитих комунально-побутових послуг проводиться орендарем щомісячно, шляхом перерахування коштів, належних до сплати на підставі наданого орендодавцем рахунку-фактури, протягом 5 банківських днів з моменту його отримання, але і будь-якому випадку не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне платне користування нежиле приміщення загальною площею 114,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом прийому-передачі нежилих приміщень від 01.05.2012 р.

29.06.2012 р. між сторонами було підписано додаткову угоду №1 до Договору, згідно умов якої сторони змінили площу об'єкту оренди та вартість орендної плати.

01.07.2012 р. на виконання умов Договору в редакції додаткової угоди №1 від 29.06.2012 р. орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне платне користування нежиле приміщення загальною площею 58,83 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом прийому-передачі нежилих приміщень.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати та інших платежів у розмірі 13 276,84 грн., а також підстав для розірвання договору.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі приміщення в оренду та користування ним відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.7 Договору визначено, що оплата орендної плати проводиться орендарем щомісячно, шляхом перерахування попередньої оплати в розмірі 100% від щомісячної орендної плати, вказаної в п. 4.1 цього договору, в строк до 5 числа місяця, що передує звітному місяцю оренди.

Крім того, згідно з п. 4.8 Договору оплата компенсації спожитих комунально-побутових послуг проводиться орендарем щомісячно, шляхом перерахування коштів, належних до сплати на підставі наданого орендодавцем рахунку-фактури, протягом 5 банківських днів з моменту його отримання, але і будь-якому випадку не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.6 Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату на корить позивача до 5 числа місяця, що передує звітному місяцю оренди, а компенсацію спожитих комунально-побутових послуг - не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Позивач вказує, що станом на момент звернення його до суду із даним позовом заборгованість відповідача з орендної плати та інших платежів становить 13 276,84 грн.

В той же час, в судовому засіданні 17.08.2015 р. представником позивача подано докази часткової оплати відповідачем суми основної заборгованості у розмірі 12 500,00 грн., а саме платіжне доручення №62 від 14.08.2015 р.

При цьому, позовну заяву №320 від 18.05.2015 р. позивачем подано до суду 19.05.2015 р., що підтверджується штампом канцелярії господарського суду міста Києва, а відповідачем сплачено суму основної заборгованості у розмірі 12 500,00 грн. 14.08.2015 р., тобто після подання позовної заяви.

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 р. господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 12 500,00 грн. підлягає припиненню згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору у розмірі 776,84 грн. Вказана заборгованість визнана відповідачем у повному обсязі.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємця заборгованості у розмірі 776,84 грн. є правомірними та обґрунтованим, а тому задовольняються судом в цій частині.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 12 500,00 грн. підлягає припиненню згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 723,00 грн., 3% річних у розмірі 477,79 грн. та інфляційних у розмірі 20 856,84 грн. за період прострочення з 06.01.2015 р. по 15.05.2015 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п. 5.1 Договору у випадку порушення орендарем строків оплати платежів, вказаних у п. 4 цього договору, орендар сплачує орендодавцеві пеню, розраховану в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (згідно діючого законодавства України) від простроченої суми платежу за кожний календарний день прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 8 723,00 грн., 3% річних у розмірі 477,79 грн. та інфляційні у розмірі 20 856,84 грн.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про розірвання Договору суд відзначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору строк оренди (термін дії цього договору) встановлюється сторонами на строк 1 календарний рік, відлік якого розпочинається з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди, вказаного п. 1.1 договору в порядку, визначеному п. 1.3 договору.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

За змістом п. 2.2 Договору якщо орендар продовжує користуватися предметом цього договору після закінчення строку дії договору оренди та не попередив орендодавця за три місяці до закінчення строку дії договору про намір розірвати його, договір вважається автоматично продовженим на той самий строк, й на тих самих умовах, які були передбачені даним договором.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять, а сторонами не надано суду доказів направлення сторонами заяв протягом місяця після закінчення строку дії Договору, а відтак Договір вважається продовженим на строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені.

Згідно зі ст. 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Пунктом 7.3 Договору визначено, що орендодавець має право відмовитися від договору, вимагати повернення об'єкту, а орендар повинен повернути об'єкт оренди орендодавцю, зокрема, у випадку якщо орендар не вніс орендну плату та інші платежі, передбачені договором, протягом двох місяців підряд або періодично, тобто більше ніж один раз затримує перерахування платежів за договором.

Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Отже, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 01.04.2013 р. у справі №5002-21/2895-2012 та від 18.04.2013 р. у справі №5023/4499/12.

З правової природи відносин оренди вбачається, що при укладанні вказаного договору орендодавець, перш за все, має на меті отримання орендної плати.

Відтак, невиконання відповідачем зобов'язання з внесення орендної плати свідчить про позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору.

Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем зобов'язання з внесення орендної плати, вимога позивача про розірвання Договору є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 776,84 грн., пені у розмірі 8 723,00 грн., 3% річних у розмірі 477,79 грн. та інфляційних у розмірі 20 856,84 грн., а також розірвання Договору

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 12 500,00 грн. підлягає припиненню згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» задовольнити частково.

2. Розірвати договір оренди №430042 від 30.04.2012 р., укладений між Приватним акціонерним товариством «Аеробуд» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04060, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» (03148, м. Київ, вул. Пшенична, 4; ідентифікаційний код 21598792) заборгованість у розмірі 776 (сімсот сімдесят шість) грн. 84 коп., пеню у розмірі 8 723 (вісім тисяч сімсот двадцять три) грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 20 856 (двадцять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 84 коп., 3% річних у розмірі 477 (чотириста сімдесят сім) грн. 79 коп. та судовий збір у розмірі 3 045 (три тисячі сорок п'ять) грн. 00 коп. Видати наказ.

4. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 12 500,00 грн. припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.08.2015 р.

Суддя В.П. Босий