РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2015Справа №910/15543/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон»

про стягнення 17 504,58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Сокур С.В. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» про стягнення з останнього 18 132,84 грн., з яких основний борг в сумі 10 779,08 грн., інфляційні в сумі 5 492,55 грн., пеня в сумі 1 167,10 грн., три відсотки річних в сумі 694,11 грн. відповідно до договору від 15.05.2015 №15/03/2013.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2015 порушено провадження по справі №910/15543/15, розгляд справи призначено на 14.08.2015.

07.08.2015 представником позивача через загальний відділ документообігу господарського суду міста Києва на виконання ухвали суду від 19.06.2015 надано документи по справі. Також представником позивача подано уточнення до позовної заяви відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 17 504,58 грн., з яких основний борг в сумі 10 779,08 грн., інфляційні в сумі 5 492,55 грн., пеню в сумі 773,14 грн., три відсотки річних в сумі 459,81 грн.

Частина 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно з п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. Матеріали справи підтверджують, що фактично відбулося зменшення розміру позовних вимог. Надане уточнення до позовної заяви оцінено судом за його фактичним змістом та встановлено, що таким чином позивач фактично зменшив позовні вимоги, тому така заява приймається судом, у зв'язку з чим, ціна позову по даній справі дорівнює 17 504,58 грн. і складається із:

- основного боргу в сумі 10 779,08 грн.

- інфляційних в сумі 5 492,55 грн.

- пені в сумі 773,14 грн.

- трьох відсотків річних в сумі 459,81 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 14.08.2015 надав пояснення по суті позовних вимог, просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнення до позовної заяви.

Представник відповідача у судове засідання призначене на 14.08.2015 не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання буд повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. При цьому господарський суд виходить із наступного.

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Ухвала господарського суду міста Києва від 19.06.2015 про порушення провадження по справі була надіслана за належною адресою відповідача, а саме зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: 04208, м. Київ, проспект Правди, буд. 80-В, та фактичною адресою вказаною позивачем у позовній заяві: 02098, м. Київ, вул. Березняківська, 29.

При цьому ухвала суду про порушення провадження у справі отримана представником відповідача за довіреністю, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення №028 050), №010 317).

Приймаючи до уваги п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце проведення наступного судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом. Неприбуття до судового засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті, а тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно статті 75 ГПК України.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 15.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України», далі Постачальник, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон», далі Покупець, було укладено договір поставки №15/03/2013, далі Договір, відповідно до предмету якого (п. 1.1 Договору) Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця партію лікарських засобів та виробів медичного призначення, які дозволені для використання в Україні, надалі Товар, згідно замовлення, а Покупець зобов'язується прийняти цю партію Товару та оплатити на умовах цього Договору.

Найменування, асортимент, кількість та виробник партії Товару додатково погоджується сторонами в замовлені та (або) у відповідній видатковій накладній, які додаються до цього Договору (п.1.2 Договору).

Ціна кожної партії Товару, з урахуванням ПДВ, погоджується з Покупцем у замовлені та (або) у відповідній видатковій накладній до цього Договору (п.3.1 Договору).

Загальна сума Договору, з урахуванням ПДВ, (поставлених та переданих партій Товару) визначається в замовлені та (або) у відповідних видаткових накладних до цього Договору (п.3.2 Договору).

Датою поставки партії Товару вважається дата поставки по факту (п.4.4 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору розрахунок (оплата) за поставлений Товар здійснюється на підставі щомісячного звіту про залишки Товару, який надається Покупцем Постачальнику не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Оплата за реалізовану частину Товару здійснюється протягом 10 днів з моменту надання звіту, але не раніше 30 календарних днів з дати отримання Товару.

В разі спливу строку придатності Товару, останній підлягає заміні або/та поверненю протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги про таке повернення або заміну. (п. 6.4 Договору).

Договір є безстроковим, діє на весь період взаємовідносин і набуває чинності з моменту підписання його сторонами. (п.11.1 Договору).

На виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар, однак відповідачем не було виконане зобов'язання по оплаті поставленого товару. Факт поставки товару на суму 10 779,08 грн. підтверджується товарно-транспортними накладними: від 06.09.2013 №МВУ-042998 на суму 49,32 грн., від 06.09.2013 №МВУ-043001 на суму 1 382,82 грн., від 06.09.2013 №МВУ-042997 на суму 1 035,40 грн., від 10.09.2013 №МВУ-043348 на суму 646,68 грн., від 11.09.2013 №МВУ-043540 на суму 351,12 грн., від 11.09.2013 №МВУ-043541 на суму 545,10 грн., від 12.09.2013 №МВУ-043700 на суму 412,68 грн., від 13.09.2013 №МВУ-043916 на суму 485,19 грн., від 20.09.2013 №МВУ-044836 на суму 304,32 грн., від 20.09.2013 №МВУ-044833 на суму 116,64 грн., від 20.09.2013 №МВУ-044719 на суму 3 451,20 грн., від 21.09.2013 №МВУ-044900 на суму 1 330,74 грн., від 25.09.2013 №МВУ-045327 на суму 538,56 грн. Факт отримання товару відповідачем не заперечується. Відповідачем надано звіт про реалізацію продукції станом на 31.10.2013. Втім, відповідач не розрахувався за поставлений товар, оскільки останній належним чином зобов'язання з оплати поставленого товару не виконано, тому за ним утворився борг у розмірі 10 779,08 грн., який позивач і намагається стягнути.

Згідно з п. 8.3 Договору у випадку прострочення розрахунку за партію Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивач стверджує, що мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а тому наполягає на стягненні з відповідача пені в сумі 773,14 грн.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього інфляційні втрати в сумі 5 492,55 грн. та три проценти річних у сумі 459,81 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду Договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Так, згідно з пунктом 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Одночасно, частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач надав суду акти звіряння взаємних розрахунків, згідно яких основна заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.03.2015 та квітень 2015 року, становить 10 779,55 грн., акти підписані двома сторонами та скріплені печатками останніх.

Позивач належним чином виконав покладені на нього Договором зобов'язання, здійснив поставку товару, яка була прийнята відповідачем. Факт отримання товару підтверджується видатковими накладними: від 06.09.2013 №МВУ-042998 на суму 49,32 грн., від 06.09.2013 №МВУ-043001 на суму 1 382,82 грн., від 06.09.2013 №МВУ-042997 на суму 1 035,40 грн., від 10.09.2013 №МВУ-043348 на суму 646,68 грн., від 11.09.2013 №МВУ-043540 на суму 351,12 грн., від 11.09.2013 №МВУ-043541 на суму 545,10 грн., від 12.09.2013 №МВУ-043700 на суму 412,68 грн., від 13.09.2013 №МВУ-043916 на суму 485,19 грн., від 20.09.2013 №МВУ-044836 на суму 304,32 грн., від 20.09.2013 №МВУ-044833 на суму 116,64 грн., від 20.09.2013 №МВУ-044719 на суму 3 451,20 грн., від 21.09.2013 №МВУ-044900 на суму 1 330,74 грн., від 25.09.2013 №МВУ-045327 на суму 538,56 грн. Відповідач доказів оплати поставленого йому товару в строки передбачені п. 5.1 Договору суду не надав. За такими обставинами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 10 779,08 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, проте суд здійснює перерахунок пені виходячи з наступного.

Неустойка у вигляді пені розрахована позивачем в розмірі 773,14 грн. за період 26.11.2013 по 26.05.2014 на суму заборгованості 10 779,08 грн.

Після проведення перевірки наведеного заявником розрахунку, судом встановлено, що останній є арифметично не вірним, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволеню в сумі 763,87 грн. В іншій частині - 9,27 грн. пеня нарахована безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, то вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 773,14 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі 763,87 грн.

Згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як мало місце несвоєчасна оплата за Договором, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягають задоволенню частково.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про прострочення грошового зобов'язання, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 5 492,55 грн. та трьох відсотків річних в сумі 459,81 грн., також підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з п. 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.01.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом).

З огляду на те, що позивачем при звернені до суду було внесено судовий збір в більшому розмірі та зменшено розмір позовних вимог йому підлягає поверненню зайво сплачена сума судового збору в розмірі 3 469,70 грн. сплачена згідно платіжного доручення №6665 від 15.04.2015 р.

У судовому засіданні, яке відбулося 14.08.2015, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 232, 265 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 66, 67, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» -задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон», 04208, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 80 В, , на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України», 01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 33Б, , основний борг у сумі 10 779,08 грн., інфляційні в сумі 5 492,55 грн., пеню в сумі 763,87 грн., три відсотки річних в сумі 459,81 грн. та судовий збір у розмірі 1826,09 грн., видавши наказ.

3. В ішній частині позовних вимог відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України», 01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 33Б, , з Державного бюджету України зайво сплачену суму судового збору у розмірі 3 469,70 грн.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 19.08.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко