КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р. Справа№ 906/906/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Сітайло Л.Г.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Західукрвибухпром" на ухвалу господарського суду Київської області від 06.07.2015 про повернення позовної заяви у справі № 906/906/15 (суддя Мальована Л.Я.) за позовом приватного акціонерного товариства "Західукрвибухпром" до товариства з обмеженою відповідальністю "Алас Фастів" про стягнення 112 647,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Західукрвибухпром" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Алас Фастів" заборгованості в сумі 112 647,50 грн.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.06.2015 у справі № 906/906/15 позовну заяву приватного акціонерного товариства "Західукрвибухпром" відповідно до ч. 1 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України передано за підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.07.2015 у справі № 906/906/15 позовну заяву приватного акціонерного товариства "Західукрвибухпром" повернуто на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При прийнятті вищезазначеної ухвали суд виходив з того, що позивачем судовий збір сплачено за неналежними платіжними реквізитами.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Київської області від 06.07.2015 у справі № 906/906/15 скасувати, справу передати до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у даному випадку, оскільки судовий збір було сплачено за місцем подання позову - до господарського суду Житомирської області, а в подальшому матеріали справи було передано в порядку частини першої статті 17 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду Київської області, то останній не вправі у зв'язку з цим повертати відповідну заяву з посиланням на відсутність належних доказів сплати судового збору.

Сторони не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Від сторін будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

У будь-якому разі відкладення розгляду справи не можливе через сплив 15-ти денного строку, встановленого ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України для розгляду апеляційних скарг на ухвали господарського суду.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як вже зазначалось, ухвалою господарського суду Київської області від 06.07.2015 у справі № 906/906/15 позовну заяву приватного акціонерного товариства "Західукрвибухпром" повернуто на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При прийнятті вищезазначеної ухвали суд виходив з того, що позивачем судовий збір сплачено за неналежними платіжними реквізитами.

Так, оскільки судовий збір було оплачено позивачем за реквізитами, передбаченими для сплати судового збору за подання позовної заяви до господарського суду Житомирської області, то господарський суд Київської області дійшов висновку про те, що зазначене платіжне доручення не може вважатися належним доказом оплати судового збору, у зв'язку з тим, що він повинен сплачуватись за місцем розгляду справи, тобто у даному випадку за реквізитами, передбаченими для сплати судового збору за подання позовної заяви до господарського суду Київської області.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з наведеним висновком господарського суду першої інстанції, та вважає, що подане позивачем платіжне доручення є належним доказом оплати судового збору, з огляду на наступне.

У даному випадку, оскільки судовий збір було сплачено позивачем за місцем подання позову - до господарського суду Житомирської області, а в подальшому матеріали справи було передано в порядку частини першої статті 17 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду Київської області, то останній не вправі у зв'язку з цим повертати відповідну заяву з посиланням на відсутність належних доказів сплати судового збору.

Так, у наведеній ситуації визначальним є сам факт надходження суми судового збору до спеціального фонду державного бюджету.

Колегією суддів досліджено спірне платіжне доручення, та встановлено, що реквізити, за якими позивачем було оплачено судовий збір при подачі позову до господарського суду Житомирської області є правильними, а сума судового збору зарахована до Державного бюджету України, про що свідчить відповідна відмітка на звороті платіжного документа.

За наведених обставин, підстави для неприйняття зазначеного документу, як належного доказу оплати судового збору, у суду відсутні.

Отже, місцевий господарський суд дійшов безпідставного висновку про наявність процесуальних підстав для повернення позовної заяви без розгляду, чим всупереч приписам статті 19 Конституції України, обмежив позивача у здійсненні прав, передбачених частиною 3 статті 129 Конституції України.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки застосування в даному випадку місцевим господарським судом пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України є неправомірним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви приватного акціонерного товариства "Західукрвибухпром" без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Тому, ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню та відповідно справа № 906/906/15 направленню для подальшого розгляду до господарського суду.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у постанові в разі скасування чи зміни рішення повинно бути зазначено, зокрема, про новий розподіл судових витрат.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір" позивачем за подання до суду апеляційної скарги було сплачено судовий збір у сумі 609 грн. 00 коп.

Згідно ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги з урахуванням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Західукрвибухпром" на ухвалу господарського суду Київської області від 06.07.2015 про повернення позовної заяви у справі № 906/906/15 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 06.07.2015 у справі № 906/906/15 скасувати.

3. Справу № 906/906/15 передати на розгляд до господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.А. Гончаров

Л.Г. Сітайло