ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" серпня 2015 р.Справа № 916/2289/15

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ"

про скасування рішення технічної комісії

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (за довіреністю)

від відповідача: ОСОБА_3 (за довіреністю)

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 06.08.2015р. до 11 год. 00 хв. 13.08.2015р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, фізична особа підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить суд скасувати рішення технічної комісії №42 від 24.10.2014р. ТОВ "ІНФОКС" філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" по розгляду акту №10105 від 17.10.2014р. про порушення "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суми у розмірі 15 320,57 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.06.2015 року позовну заяву (вх.№2411/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/2289/15, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Письмове клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-3521/15 від 23.06.2015р.) судом задоволено, у зв'язку з чим, строк розгляду справи було продовжено до 19.08.2015р.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№19788/15 від 04.08.2015р.).

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

02 жовтня 2002р. між комунальним підприємством "Одесводоканал" правонаступником якого відповідно до рішення сесії Одеської міської ради №2038-ХХIV від 17.12.2003р. та договору оренди цілісного майнового комплексу є ТОФ „ІНФОКС (Водоканал) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Абонент) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення (промгрупа) №2185/3, згідно умов п.1 якого Водоканал надає послуги з надання питної води (надалі води) на об'єкти Абонента, а також з приймання стічних від, що скидуються Абонентом в систему комунальної каналізації у відповідності із дислокацією об'єктів (Додаток №1).

Послуги з надання питної води надаються:

а) в межах встановлених об'ємів (лімітів) 15 м3/міс.

б) в межах нормативів якості по ДСТ-2874-82 "Вода питна"

Послуги з прийняття стічних від надаються:

а) в межах встановлених об'ємів (лімітів) 153/міс.

б) в межах показників якості, встановлених для Абонента "Правилами приймання стічних від".

Абонент своєчасно сплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення, експлуатує та містить водопровідні та каналізаційні межі, прилади та пристрої на них в належному порядку у відповідності з "Правилами", зазначеними в п.2.1. цього Договору та діючим Законодавством.

Між сторонами було укладено низку додаткових угод, якими було внесено зміни до договору на надання послуг водопостачання та водовідведення.

17 жовтня 2014р. представниками філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, було проведено обстеження систем водопостачання та водовідведення.

За результатами обстеження було встановлено, що проволока пломби держповерки, встановлена на лічильнику ЛК-15, заводський №8142761 пошкоджена, про що було складено акт №10105.

24 жовтня 2014р. вищенаведений акт №10105 від 17.10.2014р. був розглянутий технічною комісією філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ".

За результатами розгляду, технічною комісією позивачу було нараховано штраф в розмірі 15 320,57 грн., про що було сповіщено позивача листом №10803 від 30.10.2014р.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням та застосованою до нього мірою відповідальності у вигляді накладення штрафу, спрямованою на спонукання, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому звернувся до суду із даним позовом, за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття,

зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія

однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній

правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених

законом, або за домовленістю з цими особами.

Відповідно до 5.14. „Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п. 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

Як вбачається у 5.24. „Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України якщо вести облік води за показами засобу обліку неможливо з причин, що не залежать від споживача та зафіксовані в установленому порядку (зняття засобу обліку виробником, пошкодження скла, корозія циферблата, припинення нормальної роботи засобу обліку через несправності, що виникли в його механізмі, тощо), кількість використаної води за термін відсутності засобу обліку (але не більше 2-х місяців) визначається за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці. У разі тривалості роботи засобу обліку менше 2-х місяців кількість води визначається за середньодобовою витратою за період роботи засобу обліку не менше 15 днів. Після закінчення зазначеного терміну, якщо вести облік води неможливо з вини виробника, подальше визначення обсягів водоспоживання здійснюється за нормами споживання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст.626, ст. 627, п.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до п.5.2. договору по всім питанням не врегульованим дійсним договором сторони керуються „Правилами водокористування, „Правилами прийому стічних вод та діючим законодавством України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову повинен кореспондувати зі способами захисту права. Під способами захисту права розуміються заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у статті 16 ЦК України. Одним із таких способів, як вказано у пункті 10 частини 1 статі 16 ЦК України є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частина 2 статті 20 ГК України визначено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Тобто, за змістом вказаної норми, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають, змінюються чи припиняються з прийняттям такого акту.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

При цьому, не можуть оспорюватися в господарському суді акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі чи за результатами перевірок тощо, оскільки ці акти не мають обов'язкового характеру.

Як вбачається з виски з протоколу засідання технічної комісії філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" №42 від 24.10.2014р. оскаржуване рішення є результатом реагування на виявлення факту пошкодження пломби лічильника, яке не має обовязкового характеру та не є актом державного чи іншого органу в розумінні ст.12 ГПК України.

За приписами п.4.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З врахуванням наведеного, у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суд відмовляє.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, судові витрати, згідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 18 серпня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський