ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.08.2015 Справа № 905/390/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 9 306 200,62 грн.,-

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/2-621 від 08.06.2015р. до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 9 306 200,62 грн., у тому числі 6 558 122,57 грн. суми основного боргу, 784 325,00 грн. суми пені за прострочення сплати за поставлений природній газ, 459 068,58грн. суми штрафу, 1 449 563,73 грн. інфляційних витрат та 55 120,74 грн. сума 3% річних за прострочення сплати за поставлений природній газ.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п.3.1.11 та п.3.1.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/390/15 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 15.06.2015р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/390/15.

В подальшому розгляд справи відкладався відповідно до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №109/14-ПР від 20.12.2013р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня-грудня 2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені та штрафу, інфляційних, 3% річних.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог; у копіях: договір купівлі-продажу природного газу №109/14-ПР від 20.12.2013р. разом із додатковою угодою №1 від 31.01.2014р.; лист №19/5480/1 від 31.12.2013р.; акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.05.2014р., від 30.06.2014р., від 31.07.2014р., від 31.08.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р., а також витяги сальдо та операцій по підприємству з 01.12.2013р. по 28.02.2015р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.258, 525, 526, 549-551, 599, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 54-57, 61, 64, 66, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

13.08.2015р. представником позивача суду представлено реєстр прийнятих платежів на користь НАК «Нафтогаз України» від КП «Коипанія «Вода Донбасу» через АТ «Ощадбанк» за період з 03.01.2014р. по 10.05.2015р. та копії банківських виписок у підтвердження здійснених відповідачем оплат у межах спірних правовідносин.

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 13.08.2015р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, витребувані документи не надав. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, за цих підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

20.12.2013р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №109/14-ПР, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014р. природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього правочину (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцю в період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 3756,000 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 700,000, лютий 650,000, березень 580,000, квітень 200,000, травень 16,000, червень 15,000, липень 15,000, серпень 15,000, вересень 15,000, жовтень 250,000, листопад 600,000, грудень 700,000.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У розумінні п.3.4 договору, акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.2 договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу становить 3 823,78грн., крім того ПДВ 17% - 650,04 грн., що разом становить 4 473,82 грн.

Додатковою угодою №1 від 31.01.2014р. до договору №109/14-ПР від 20.12.2013р. з 01.01.2014р. ціна за 1000 куб.м. природного газу визначена у сумі 3 462,26 грн., крім того ПДВ 20% - 692,45 грн., що разом становить 4 154,71 грн.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплати в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5-го числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 6.3 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п.11.1 договору).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу за січень 2014р. грудень 2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств

Разом з цим, предметом спору по даній справі є стягнення заборгованості з оплати вартості спожитого природного газу у жовтні-грудні 2014р. та нарахованих штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних витрат у звязку з несвоєчасним виконанням грошових зобовязань з оплати вартості отриманого природного газу у період вересень-грудень 2014р.

Відтак, згідно представлених суду актів, обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у вересні 2014р. всього 11,977 тис.м.куб. на суму 76 722,45грн.

у жовтні 2014 року 72,596 тис.м.куб. на суму 465 036,62 грн.;

у листопаді 2014 року 377,899 тис.м.куб. на суму 2 525 287,38 грн.;

у грудні 2014 року 466,027 тис.м.куб. на суму 3 570 531,11 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період жовтень-грудень 2014р. у загальному обсязі 916,522 тис.куб.м. на суму 6 560 855,11 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий обсяг газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за жовтень 2014 року 14.11.2014р.;

за листопад 2014 року 14.12.2014р.;

за грудень 2014 року 14.01.2015р..

Разом з тим, зважаючи на дані, які містить розрахунок суми позовних вимог, сальдо та витяг по операціям щодо КП «Компанія «Вода Донбасу», а також реєстр прийнятих платежів на користь НАК «Нафтогаз України» від КП «Коипанія «Вода Донбасу» через АТ «Ощадбанк» за період з 03.01.2014р. по 10.05.2015р. та копії банківських виписок, представлених у підтвердження здійснених відповідачем оплат у межах спірних правовідносин, відповідачем 11.12.2014р. частково сплачено за природний газ спожитий у жовтні 2014р. за договором купівлі-продажу природного газу №109/14-ПР від 20.12.2013р. в сумі 2 732,54грн..

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем природного газу в загальній сумі 6 558 122,57 грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Дані обставини у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України не спростовано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ протягом жовтня-грудня 2014р. відповідно до договору №109/14-ПР від 20.12.2013р. підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме в сумі 6 558 122,57 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобовязання становить 1 449 563,73 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, за зобовязаннями вересня 2014р. у період жовтень 2014р. на суму залишку боргу в розмірі 8 767,98 грн.; за зобовязаннями жовтня 2014р. у період листопад 2014р. березень 2015р. на суму боргу з врахуванням часткової оплати, проте з включенням у подальшому суми нарахованих інфляційних витрат за минулий період у межах спірного; за зобовязаннями листопада 2014р. у період грудень 2014р. березень 2015р. на суму боргу, при цьому з урахуванням суми інфляційного збільшення, нарахованого за минулий період, за кожним розрахунком у межах спірного; за зобовязаннями грудня 2014р. у період січень-березень 2015р. на суму боргу, при цьому з урахуванням суми інфляційного збільшення, нарахованого за минулий період, за кожним розрахунком у межах спірного, перший день прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга» (п.3.2 означеної Постанови).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Відтак, по-перше, оскільки платіж за зобовязаннями вересня 2014р. повинен бути здійснений не пізніше 14.10.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з листопада 2014р.; по-друге, відповідач розрахувався за цим зобовязанням остаточно 23.10.2014р., отже залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж дорівнює 0грн.

Як свідчать обставини справи, за зобовязаннями жовтня 2014р. відповідач частково розрахувався 11.12.2014р. в сумі 2 732,54грн., таким чином, з огляду на строк розрахунку за укладеним договором, яким є 14.11.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з грудня 2015р. і за станом на останній день місяця, у якому здійснено платіж (грудень 2014р.), сума боргу становить 462 304,08 грн., що є базою для нарахування інфляційних витрат у цьому випадку у період з грудня 2014р. по березень 2015р..

За зобовязаннями листопада 2014р., з огляду на строк розрахунку за укладеним договором, яким є 14.12.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з січня 2015р. і базою для нарахування є сума боргу за станом на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, що дорівнює 2 525 287,38грн., по березень 2015р..

За зобовязаннями грудня 2014р., що повинні бути виконані не пізніше 14.01.2015р. початком періоду прострочення є лютий 2015р., базою для нарахування інфляційних витрат є сума в розмірі 3 570 531,11 грн. по березень 2015р.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку про їх дійсний розмір в загальній сумі 1 218 136,03грн.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних 55 120,74 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, за зобовязаннями вересня 2014р. з 15.10.2014р. по 23.10.2014р. на суму 8 767,98 грн. (залишок боргу, враховуючи часткові оплати за станом на дату розрахунку); за зобовязаннями жовтня 2014р. з 15.11.2014р. по 11.12.2014р. на суму 465 036,62 грн. та з 12.12.2014р. по 10.04.2015р. на суму 462 304,08 грн. (враховуючи часткові оплати); за зобовязаннями листопада 2014р. з 15.12.2014р. по 10.04.2015р. на суму 2 525 287,38 грн.; за зобовязаннями грудня 2014р. з 15.01.2015р. по 10.04.2015р. на суму 3 570 531,11грн.).

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 784 325,00 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, за зобовязаннями вересня 2014р. з 15.10.2014р. по 23.10.2014р. на суму 8 767,98 грн. (залишок боргу, враховуючи часткові оплати за станом на дату розрахунку); за зобовязаннями жовтня 2014р. з 15.11.2014р. по 11.12.2014р. на суму 465 036,62 грн. та з 12.12.2014р. по 10.04.2015р. на суму 462 304,08 грн. (враховуючи часткові оплати); за зобовязаннями листопада 2014р. з 15.12.2014р. по 10.04.2015р. на суму 2 525 287,38 грн.; за зобовязаннями грудня 2014р. з 15.01.2015р. по 10.04.2015р. на суму 3 570 531,11грн.).

За розрахунком позивача загальна сума штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу становить 459 068,58 грн. (розрахований за невиконання грошових зобовязань по оплаті поставленого газу у жовтні-грудні 2014р. щодо кожної із сум боргу, яка існує понад 30 днів).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, пені та штрафу, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог. Так, 3% річних становлять суму 55 119,80 грн., пеня 784 316,91 грн., сума штрафу підлягає задоволенню у розмірі визначеному позивачем.

Судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 9 306 200,62 грн., у тому числі 6 558 122,57 грн. суми основного боргу, 784 325,00грн. суми пені за прострочення сплати за поставлений природній газ, 459 068,58грн. суми штрафу, 1 449 563,73 грн. інфляційних витрат та 55 120,74 грн. сума 3% річних за прострочення сплати за поставлений природній газ, задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, б.177а, , р/р 23 у філії Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 335106) на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 9 074 763,89 грн., у тому числі 6 558 122,57 грн. суми основного боргу, 784 316,91 грн. пені, 459 068,58 грн. суми штрафу, 1 218 136,03 грн. інфляційних витрат та 55 119,80 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 71 262,57 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 13.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 17.08.2015р.

Суддя О.В. Кротінова