ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015р. Справа №917/948/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Приватного підприємства "Великобагачанський комбікормовий завод"

про визнання договору дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного підприємства "Великобагачанський комбікормовий завод" про визнання дійсним договору купівлі-продажу техніки №5, укладеного 27.09.2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Великобагачанський комбікормовий завод" з умовами, викладеними в позовній заяві.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на частину 2 статті 218 ЦК України, якою встановлено, що якщо правочин, для якого встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її виконання , такий правочин може бути визнаний судом дійсним.

Представник позивача в судове засідання повторно не з'явився, надіславши до суду клопотання б/н від 16.06.2015р. про відкладення розгляду справи з метою повного виконання вимог ухвали суду, оскільки не отримано від довірителя всі необхідних документів. Вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи не виконав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою від 26.05.2015р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 20.05.2015 р. проти задоволення позовних вимог заперечує з обґрунтуванням, наведеним у відзиві на позовну заяву (а. с.17-20).

У зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних в матеріалах справи достатньо, а також враховуючи те, що господарський суд повідомив належним чином сторін про час та місце проведення судового засідання, а явка представників сторін не визнавалася судом обов'язковою, справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст.75 ГПК України за відсутності представників сторін.

В позовній заяві позивач також просить суд об?єднати даний позов в одне провадження із зустрічною позовною заявою Приватного підприємства "Великобагачанський комбікормовий завод" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року недійсним, що знаходиться у провадженні господарського суду Полтавської області (суддя Гетя Н.Г. справа № 917/2606/14).

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки в одне провадження можуть бути об'єднані лише справи, які знаходяться в провадженні одного судді. Крім того, на час порушення провадження по даній справі, рішенням господарського суду від 07.05.2015 року у справі №917/2606/14 відмовлено в задоволенні зустрічної позовної заяви Приватного підприємства "Великобагачанський комбікормовий завод" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року недійсним, що також унеможливлює об'єднання позовних заяв в одне провадження.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що: Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (позивач) обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, між нею та Приватним підприємством "Великобагачанський комбікормовий завод" (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року, згідно умов якого продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупця (відповідач) трактор Джон Дір 7810 бувший у використанні (далі - техніка) за ціною, в порядку та строки передбачені цим договором.

Як вказує позивач, відповідач 03.10.2013 року на виконання умов договору купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року сплатив йому 100000,00 грн. Після чого у 2013 році трактор, який є предметом договору купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року, був доставлений відповідачу перевізником ФОП ОСОБА_3, а відповідачем було прийнято даний трактор.

Також позивач вказує на те, що відповідачем до господарського суду Полтавської області в рамках розгляду справи №9172606/14 (за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Великобагачанський комбікормовий завод" про стягнення 1077001,40 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року) була подана зустрічна позовна заява про визнання договору купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року недійсним та стягнення 100000,00 грн.

Обґрунтовуючи свою зустрічну позовну заяву відповідач посилався на те, що договір купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року укладений з недодержанням усіх вимог, щодо письмової форми договору.

В зв'язку з чим позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року дійсним.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Рішенням господарського суду від 07.05.2015 року у справі № 917/2606/14 за первісним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Великобагачанський комбікормовий завод" про стягнення грошових коштів у сумі 1077001,40 грн. та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Великобагачанський комбікормовий завод" до позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення грошових коштів у сумі 100000 грн. відмовлено в задоволенні первісного та зустрічного позову. У вищезазначеному судовому рішенні судом було встановлено, що позивачем та відповідачем не надано суду оригіналів договору купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року, Акту приймання-передачі до даного договору, накладної №3 на підставі якого здійснене перерахування 100000 грн. а тільки їх копії. Тому на момент прийняття рішення у суду не було можливості належним чином оцінити докази здійснення між сторонами господарської операції щодо купівлі-продажу трактора.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Факти, які містяться у винесеному рішенні мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звернутися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абооспорювання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Норми ст.20 ГК України та ст.16 ЦК України закріплюють, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і визначають способи судового захисту, проте, такий спосіб захисту як визнання договору дійсним зазначеними нормами не передбачений.

Також ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, суд зазначає, що позивач, наполягаючи на можливості судового захисту цивільного права або інтересу і у інший спосіб, не доводить існування будь-яких інших норм закону або умов договору, якими був би встановлений саме такий спосіб.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Заявлена позивачем вимога про визнання договору дійсним не призводить до поновлення порушеного права, а спрямована на встановлення певного юридичного факту.

Обрання неправильного способу захисту порушеного права або оспорюваного інтересу унеможливлює задоволення позовних вимог і тягне за собою відмову в позові.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.15 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 ЦК України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 ЦК України, частина друга статті 20 ГК України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання договору купівлі-продажу техніки №5 від 27.09.2013 року дійсним задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

СУДДЯ Кульбако М.М.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.