Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 27 серпня 2015 року у справі №927/1032/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г.

розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/1032/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український кардан»,

проспект Миру, 312, м.Чернігів, 14007

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансімпорт ЛТД»,

вул..Попова, 1, м.Чернігів, 14010

про стягнення 98680грн.85коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №1259/004-00 від 10.08.2015)

від відповідача: ОСОБА_2Ж.(довіреність від 04.08.2015), ОСОБА_3Є (довіреність від 04.08.2015).

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 11259грн. вартості поставленого неякісного товару, 3969грн.32коп. пені, нарахованої за невиконання умов поставки товару, обчисленої за період з 16.01.2015 по 15.07.2015, 5767грн.58коп. інфляційних нарахувань, нарахованих за період з 01.11.2014 по 15.07.2015 за прострочення сплати вартості неякісного товару, 296грн.06коп. трьох процентів річних, обчислених за прострочення сплати вартості неякісного товару за період з 28.10.2014 по 15.07.2015, та 77388грн.86коп. збитків у вигляді додаткових виробничих витрат, заподіяних внаслідок поставки неякісного товару.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідачем при поставці товару по видатковій накладній №Лт-0001216 від 06.08.2014 на підставі договору №490 від 01.02.2012, був переданий неякісний товар, вартість якого відповідач зобовязаний, на думку позивача, повернути, а також сплатити передбачені договором та чинним законодавством штрафні санкції.

Відповідач проти позову заперечує, стверджуючи, що сторонами в договорі передбачено умову прийняття товару відповідно до Інструкції Держарбітражу СРСР №П-7, відповідно до п.16 якої позивач був зобовязаний викликати представника відповідача для участі в складанні акту про виявлені недоліки товару. На думку відповідача, позивач нічим не підтверджує надсилання листа-виклику від 10.10.2014, а також зазначає, що жодного листа до 27.11.2014 відповідач від позивача не отримував. Крім того, як стверджує відповідач, позивачем в порушення приписів п.20 Інструкції №П-7 не викликався представник експертної організації, позивач не надав доказів на підтвердження компетенції членів комісії, зокрема представника громадськості, в акті відсутня інформація щодо видачі членам комісії разових посвідчень, акт не містить всіх обовязкових реквізитів, в ньому є численні виправлення. Також відповідач стверджує про відсутність зауважень позивача щодо ненадання постачальником всіх необхідних документів. А відтак, стверджує відповідач, ОСОБА_2 про прийняття продукції не є доказом неякісності товару.

У звязку із задоволенням клопотань сторін про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, засідання господарського суду по розгляду даної справи проведені без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколах судових засідань.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2012 року між сторонами укладено договір №490 (далі за текстом рішення договір), відповідно до умов якого ТОВ «Трансімпорт ЛТД» (постачальник за договором, відповідач у справі) зобовязувався поставляти, а ТОВ «Український кардан» (покупець за договором, позивач у справі) зобовязувався приймати та оплачувати на передбачених умовах підшипники, які далі в договорі іменуються як «товар», партіями, в строки, в асортименті, кількості і по цінах, вказаних у видаткових накладних та/або специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору після підписання їх сторонами.

Відповідно до п.2.1. договору його загальну суму становить сукупність узгоджених сторонами партій товару в грошовому еквіваленті згідно з накладними та/або специфікаціями, відповідно до яких здійснено передачу товару згідно з договором.

В пункті 3.1. договору сторонами передбачено, що оплата товару проводиться покупцем протягом 15 календарних днів з моменту отримання товару.

В розділі 4 договору містяться умови поставки, відповідно до яких сторони дійшли згоди, що поставка товару здійснюється транспортом постачальника на склад покупця в строки, зазначені в специфікації, яка є невідємною частиною договору (п.4.1.). Датою поставки є дата підписання покупцем видаткової накладної про приймання товару. Під підписанням покупцем видаткової накладної про приймання товару розуміється отримання покупцем одночасно з товаром його приналежностей та документів, які стосуються товару і належать передачі разом з товаром. За відсутністю яких-небудь із приналежностей товару або документів, що стосуються товару, покупець робить відмітку у видатковій накладній. (п.4.2.). Приймання-передачі товару здійснюється: за кількістю та комплектністю при отриманні товару згідно з товаросупровідними документами, а по якості згідно з вимогами п.5.1. цього договору. В решті порядок приймання товару за кількістю визначається Інструкцією Держарбітражу СРСР від 15.06.1965 №П-6, за якістю та комплектністю Інструкцією Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 №П-7 (п.4.3. договору).

Відповідно до п.5.1. договору постачальник гарантує, що якість товару, який постачається за цим договором, відповідає діючим нормам та стандартам на обумовлений в договорі товар та підтверджує це відповідними сертифікатами і документами.

Згідно з п.5.2. договору якщо при поставці товару будуть виявлені дефекти або брак, покупець вправі вимагати усунення дефектів або заміни товару від постачальника. При цьому покупець зобовязаний повідомити постачальника про порушення умов даного договору щодо якості в строк не більше 30 календарних днів з моменту виявлення порушення, а щодо недоліків стосовно асортименту, гатунку, комплектності, тари, пакування в момент прийняття товару від постачальника. Усунення всіх недоліків товару проводиться за рахунок постачальника.

В пункті 6.1. договору сторони передбачили, що товар відвантажується в упаковці, що відповідає характеру товару, який поставляється, та забезпечує його збереження при транспортуванні та збереженні, а також маркованої відповідно до технічних умов. Вартість тари, упаковки включена до ціни товару.

Згідно з п.10.7. договору встановлено строк дії договору з моменту його підписання сторонами і по 31 грудня 2012 року. Строк дії цього договору автоматично продовжується на наступний календарний рік, якщо жодна із сторін попередньо, за 1 місяць до закінчення строку його дії, не надасть свої пропозиції про припинення дії договору.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії примірника договору №490 від 01.02.2012, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано.

Аналіз змісту та субєктного складу договору №55 від 17.12.2014 свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач по видатковій накладній №Лт-0001216 від 06.08.2014 передав позивачу товар підшипники 704702К2 арт.704702К2 в кількості 8988шт. на загальну суму 74959грн. При цьому, жодною стороною не оспорюється той факт, що поставка на підставі даної накладної здійснювалась на виконання договору №490 від 01.02.2012.

Мотивуючи підстави виникнення спору між сторонами, позивач зазначає, що в партії товару, поставленого саме 06.08.2014, було виявлено неякісну продукцію на суму 11259грн., внаслідок чого відповідач зобовязаний повернути позивачу вартість цієї продукції, сплатити штрафні санкції, а також відшкодувати збитки у вигляді загальновиробничих витрат та заробітної плати, сплаченої працівникам, задіяних у процесі збирання і розбирання неякісного підшипника.

Отже, спір стосується відповідальності відповідача за поставку неякісного товару.

За загальними правилами господарського судочинства на сторони покладений обовязок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості неякісної продукції, штрафних санкцій та збитків, заподіяних внаслідок постачання неякісної продукції, позивач має довести факт поставки відповідачем неякісної продукції.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Такі дані встановлюються, зокрема на підставі письмових та речових доказів.

Як встановлено судом вище, правовідносини, які виникли між сторонами на підставі укладеного між ними договору №490 від 01.02.2012 є відносинами поставки. Приймаючи до уваги, що обидві сторони договору є субєктами господарювання, предметом договору є продукція виробничо-технічного призначення, а тому в силу ст.1 Господарського кодексу України до спірних правовідносин судом застосовуються положення Господарського кодексу України, як систематизованого законодавчого акту, який регулює особливості господарських відносин. До відносин, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1-4 ст.268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Відповідно до п.5.1. договору відповідач, як постачальник, гарантував, що якість товару, який передається за цим договором, відповідає діючим нормам та стандартам на такий товар, та підтверджує якість сертифікатами і документами. Будь-які умови щодо визначення конкретних стандартів, технічних умов або іншої технічної документації про якість, яким має відповідати товар підшипники в договорі відсутні.

Виходячи із змісту ч.4 ст.268 Господарського кодексу України відповідач повинен разом з товаром передати позивачу товаросупровідний документ, який засвідчує якість товару.

Водночас, в п.4.2. договору передбачено, що підписання покупцем (позивачем у справі) видаткової накладної про приймання товару підтверджує також отримання покупцем разом з товаром його приналежностей та документів, які стосуються товару і належать передачі одночасно з товаром. При відсутності приналежностей товару або документів, що стосуються товару, покупець має зробити відповідну відмітку у видатковій накладній.

Отже, враховуючи положення п.4.2. договору, суд приходить до висновку, що належним доказом відсутності документів, які засвідчують якість товару, є відповідна відмітка позивача на видатковій накладній.

Як свідчить аналіз видаткової накладної №Лт-0001216 від 06.08.2014 така відмітка на ній відсутня, а відтак позивач не довів належним чином ненадання відповідачем документів, які засвідчують якість товару, що передавався у даній партії.

В п.4.3. договору сторонами встановлено, що приймання-передача товару за якістю здійснюється відповідно до умов п.5.1. цього договору, а врешті порядок приймання товару за якістю і комплектності визначається Інструкцією Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 №П-7 (зі змінами та доповненнями).

Враховуючи, що п.5.1. договору передбачається підтвердження відповідачем якості продукції відповідними сертифікатами та документами, а матеріали справи свідчать, що позивачем при прийнятті продукції в момент підписання видаткової накладної №Лт-0001216 від 06.08.2014 не зроблена відмітка про відсутність таких сертифікатів та документів, тому суд приходить до висновку, що позивачем прийнято товар без зауважень щодо наявності підтверджуючих якість документів.

Як стверджує позивач, в процесі виробництва було встановлено неякісність підшипників в кількості 1350шт. загальною вартістю 11259грн., на підтвердження чого складено ОСОБА_2 №7 приймання продукції (товарів) за якістю від 28.10.2014.

Приймаючи до уваги, що в договорі поставки сторонами передбачено прийняття товару за якістю згідно з Інструкцією Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 №П-7 (зі змінами та доповненнями), тому, виходячи із обовязковості договору для сторін, приймання товару за якістю позивач мав здійснювати з дотримання положень даної Інструкції (далі по тексу рішення Інструкція П-7).

Відповідно до п/п б) п.6 Інструкції П-7 приймання продукції за якістю здійснюється на складі одержувача при поставці в межах одного й того ж міста не пізніше 10 днів після надходження продукції на склад покупця. Перевірка якості і комплектності продукції, яка надійшла у тарі, здійснюється при видкритті тари, але не пізніше вищезазначеного строку, якщо інші строки не передбачені в договорі в звязку із особливостями товару, що поставлявся.

В договорі поставки відсутні умови щодо строків прийняття продукції підшипників за якістю. Як вбачається із наданої до матеріалів справи позивачем відомості обліку руху товарно-матеріальних цінностей за період з 01.08.2014 по 17.08.2014 та із наданих позивачем пояснень від 27.08.2015, підшипник 704702К2 оприбутковано саме 06.08.2014 і лише 07.10.2014 був переміщений в незавершене виробництво.

Отже, враховуючи приписи п.6 Інструкції П-7, позивач повинен був здійснити перевірку якості товару не пізніше 16 серпня 2014 року.

Водночас, згідно п.9 Інструкції П-7 акт про приховані недоліки має бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, проте не пізніше 4 місяців з моменту надходження продукції на склад одержувача, якщо інші строки не встановлені обовязковими для сторін правилами. При цьому, якщо для участі в складанні акту викликається представник виробника (відправника), то до встановленого 5-денного строку додається час, необхідний для приїзду представника.

В силу абз.6 цього ж п.9 прихованими недоліками є такі недоліки, які не можуть бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці та виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, випробування, використання та зберігання продукції.

Відповідно до абз.4 п.16 Інструкції П-7, виклик представника виробника (відправника) та його явка для участі в перевірці якості продукції і складанні акту при поставці продукції в межах одного й того ж міста є обовязковими.

Пунктом 17 Інструкції П-7 визначається основна інформація, яка має міститися в повідомленні про виклик представника виробника (відправника), а саме: найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або транспортного документа; основні недоліки, що виявлені в продукції; час, на який призначене приймання продукції за якістю і комплектністю (в межах встановленого для приймання строку); кількість продукції неналежної якості або не некомплектної продукції.

Згідно з п.18 Інструкції П-7 повідомлення про виклик представника виробника (відправника) має бути направлено (передано) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин після виявлення невідповідності якості, якщо інший термін не встановлений обовязковими для сторін правилами або договором.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що покупець зобовязаний повідомити постачальника про порушення умов договору щодо якості в строк не більше 30 календарних днів з моменту виявлення порушення. Проте, оскільки в даному пункті не йде мова про виклик представника постачальника для участі у прийманні продукції за якістю, тому суд при вирішенні питання щодо строків надсилання позивачем повідомлення про виклик представника відповідача для участі у прийманні продукції цю умову договору до уваги не приймає.

Отже, оскільки, як стверджує позивач, недоліки підшипників були виявлені лише в процесі виробництва карданної передачі 07.10.2014, тому повідомлення про виклик представника постачальника позивач мав направити не пізніше 08.10.2014.

Позивач в обгрунтування обставин щодо виклику представника відповідача для участі в перевірці якості продукції посилається на лист №2687/007-00 від 10.10.2014.

Аналіз змісту даного листа свідчить про невідповідність вимогам п.17 Інструкції П-7 в частині інформації, яка має міститься в повідомленні про виклик, зокрема щодо основних недоліків, виявлених в продукції, часу, на який призначене приймання продукції, а також кількості продукції неналежної якості.

Крім того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу надсилання вказаного листа відповідачу. Твердження позивача про надсилання листа за допомогою телефону-факсу судом до уваги не приймається за відсутності інформації про спосіб виклику представника відповідача в самому ОСОБА_2 №7 приймання продукції (товарів) за якістю від 28.10.2014.

А відтак суд приходить до висновку, що позивач не довів у встановлений законом спосіб факту належного повідомлення відповідача про виклик його представника для участі у прийманні продукції за якістю.

Згідно з п.20 Інструкції П-7 у разі неявки представника виробника (відправника) за викликом одержувача у встановлений строк, перевірка якості продукції здійснюється представником відповідної інспекції по якості продукції. За відсутністю відповідної інспекції за якістю в місці знаходження одержувача (покупця), при їх відмові направити представника або неявки його на виклик покупця, перевірка можлива за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником підприємства із числа осіб, затверджених профспілковим комітетом цього підприємства.

Відповідно до п.23 Інструкції П-7 представнику, уповноваженому для участі в прийманні продукції за якістю, видається належним чином оформлене і засвідчене печаткою підприємства разове посвідчення за підписом керівника підприємства або його заступника. У посвідченні на право участі в прийманні продукції за якістю має бути зазначено, зокрема, на участь у прийманні якої продукції уповноважен представник. Посвідчення видається на право участі в прийманні конкретної партії продукції. Видача посвідчення на який-небудь період (декаду, місяць та інш.) не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи, спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ТОВ «Український кардан» від 21.02.2014 № 3 «Про призначення та уповноваження представника громадськості» призначено на участь в комісії з прийняття продукції з якості, яка поставляється на ТОВ «Український кардан» від постачальника ТОВ «Трансімпорт ЛТД» ОСОБА_4 - заточувальника. 21.01.2014 ОСОБА_4 видано посвідчення №1 на участь в якості представника громадськості в комісії по прийманню продукції за якістю, яка надійшла та ТОВ «Український кардан» від ТОВ «Трансімпорт ЛТД».

Відповідно до п.29 Інструкції П-7 за результатами приймання продукції за якістю за участю представника виробника (відправника) або за участю представників відповідних інспекцій якості продукції або за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача продукції, складається акт про фактичну якість отриманої продукції. В даному пункті визначено зміст акту, згідно з яким в акті має бути обовязково відображено прізвища, ініціали осіб, що приймали участь в прийманні продукції за якістю, місце їх роботи, посади, дата та номери документів про повноваження представника на участь в перевірці за якістю; дата і номер телефонограми або телеграми про виклик представника виробника (відправника) або відмітка про те, що виклик виробника (відправника) Основними і Особливими умовами поставки, іншими обовязковими правилами або договором не передбачена.

Аналіз змісту наданого позивачем ОСОБА_5 №7 приймання продукції (товарів) за якістю свідчить, що в ньому відсутні будь-які відмітки щодо дати і номеру телефонограми або телеграми про виклик представника відправника (виробника). Як документ, який підтверджує повноваження представника громадськості на участь у прийманні продукції за якістю, зазначено посвідчення №1 від 27.01.2014. Проте, як вбачається із змісту посвідчення №1 від 27.01.2014, виданого на імя ОСОБА_4, в ньому в порушення п.23. Інструкції П-7 відсутні відомості щодо приймання якої конкретно продукції, та якої конкретно партії продукції надані повноваження представнику громадськості, а також дане посвідчення видано на невизначений термін, а тому не є разовим в розумінні приписів вказаного пункту Інструкції П-7. А відтак суд приходить до висновку, що повноваження представника громадськості, який приймав участь у прийманні продукції за якістю 28.10.2014, належним чином не підтверджені.

Крім того, суд звертає увагу, що в ОСОБА_2 №7 від 28.10.2014 датою розкриття тари та упаковки зазначено 10.10.2014, а не 07.10.2014, про що зазначає та на чому наполягає позивач у позовній заяві та у подальших поясненнях.

За таких обставин, приймаючи до уваги факт не виклику позивачем представника відповідача для участі у прийманні продукції за якістю, що є порушенням приписів п.16 Інструкції П-7, враховуючи відсутність у представника громадськості, який приймав участь у прийнятті продукції за якістю, належних повноважень, суд приходить до висновку, що приймання продукції за якістю, яка надійшла від відповідача, здійснювалось позивачем з порушеннями вимог Інструкції П-7, а відтак ОСОБА_2 №7 від 28.10.2014, складений з відповідними порушеннями, не може бути прийнятий судом як належний доказ поставки відповідачем неякісної продукції.

Інших доказів факту поставки відповідачем неякісного товару позивач суду не надав.

Згідно з ч.5 ст.268 Господарського кодексу України у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

В силу ч.2 ст.678 Цивільного кодексу України вимога покупця про повернення сплаченої за товар грошової суми є правовим наслідком істотного порушення продавцем вимог щодо якості товару.

Отже, виходячи із змісту наведених норм, покупець має право вимагати повернення сплаченої за товар суми в разі неналежної якості поставленого товару.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено належним чином факт поставки відповідачем товару неналежної якості, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 11259грн. вартості неякісного товару є безпідставними та необґрунтованими.

Позивач з посиланням на п. 8.2. договору поставки просить стягнути з відповідача 3969грн.32коп. пені за порушення умов поставки.

В п.8.2. договору поставки зазначено, що за порушення умов поставки, передбачених цим договором, постачальник сплачує на користь покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, від суми непоставленого товару за кожний день прострочення.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується факт порушення відповідачем умов поставки, тому є безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача пені.

Позивач також просить стягнути з відповідача 5767грн.58коп. інфляційних нарахувань та 296грн.06коп. трьох процентів річних. які нараховуються ним на суму вартості неякісного, на думку позивача, товару.

Вказані вимоги не можуть бути задоволені виходячи з такого.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України відповідальність у вигляді сплати боржником суми боргу з урахуванням індексу інфляції та сплати на вимогу кредитора трьох відсотків річних є відповідальністю за невиконання грошового зобовязання.

За змістом ст.524, 533-535,625 Цивільного кодексу України грошовим зобовязанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Змістом зобовязання, яке виникло у відповідача на підставі договору №490 від 01.02.2012, є поставка товару, а не сплата грошових коштів. Відтак, у відповідача не виникло грошового зобовязання, в звязку з чим вимога позивача про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних є безпідставною та необґрунтованою.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 77388грн.86коп. збитків також не можуть бути задоволені, приймаючи до уваги таке.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України відшкодування збитків є формою господарсько-правової відповідальності за правопорушення у сфері господарювання.

В силу ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому, згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України правовим наслідком порушення зобовязання є відшкодування збитків.

Згідно з ч.1 ст.623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Обовязок особи, яка порушила господарське зобовязання, відшкодувати управненій стороні заподіяні збитки передбачений також ст.224 Господарського кодексу України. За змістом ч.2 ст.224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи.

Оскільки відшкодування збитків є видом господарсько-правової відповідальності за вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання, то для його застосування необхідна наявність всіх складових елементів господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, безпосередніх збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою і збитками, а також вини у заподіянні збитків. Відсутність хоча б одного із цих складових елементів не тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування збитків.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини правопорушника, а відтак, враховуючи приписи ст.33 Господарського процесуального кодексу України, у спорах про відшкодування збитків обовязок доведення відсутності вини покладається саме на відповідача, а позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт заподіяння збитків та їх розмір, а також наявність причинно-наслідкового звязку між поведінкою відповідача та збитками.

Відповідно до ч.2 статті 22 Цивільного кодексу України під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, для настання відповідальності відповідача у вигляді відшкодування збитків має бути встановлений факт заподіяння збитків.

Мотивуючи свої позовні вимоги в цій частині, позивач зазначає, що ним понесені додаткові загальновиробничі витрати, які повязані із поставленням відповідачем неякісної продукції.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується факт передачі відповідачем неякісної продукції, а тому суд приходить до висновку, що факт заподіяння позивачу збитків не доведений.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується факт заподіяння позивачу збитків внаслідок отримання від відповідача неякісної продукції, суд приходить до висновку про відсутність одного із складових елементів, при яких застосовується відповідальність у вигляді відшкодування збитків.

За таких обставин підстави для стягнення з відповідача збитків відсутні.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, в звязку з чим задоволенню не підлягають.

В силу ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.224,225,265,268 Господарського кодексу України, ст.22,524,533-535, 610,611,623,625,651,655,662,673,678,712, Цивільного кодексу України, ст.22,32,33, 49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 28 серпня 2015 року.

Суддя Т.Г.Оленич