РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2015Справа №910/13767/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"

до Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення збитків у порядку регресу в розмірі 19 166,37 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Нелин Т.М.,за довіреністю

від відповідача: Полонська Н.М., за довіреністю

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" (далі - відповідач) про стягнення збитків у порядку регресу в розмірі 19 166,37 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/13767/15, розгляд справи призначено на 24.06.2015 р.

24.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 24.06.2015 р. представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 02.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/13767/15 позивач не виконав.

У судове засідання 24.06.2015 р. представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 02.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/13767/15 відповідач не виконав.

Розглянувши в судовому засіданні 24.06.2015 р. клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 24.06.2015 р. не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали господарського суду міста Києва від 02.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/13767/15, розгляд справи було відкладено на 05.08.2015 р.

03.08.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 05.08.2015 р. представник позивача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, представник відповідача з'явився.

Представники сторін у судовому засіданні 05.08.2015 р. подали клопотання про продовження строків розгляду справи.

У судовому засіданні 05.08.2015 р. суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

Розглянувши у судовому засіданні 05.08.2015 р. клопотання представників сторін про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 19.08.2015 р.

19.08.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано додаткові письмові пояснення.

У судове засіданні 19.08.2015 р. представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 19.08.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 19.08.2015 р. не з'явився.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТРО Кеш Енд Кері Україна» (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» (далі - позивач) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1035860, відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1.

18.06.2013 р. о 20 год. 25 хв. у м. Києві на проспекті Бажана-Григоренка, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням Кеніг Ніко, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 12.07.2013 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку вих. № С13-720 від серпня 2013 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Нісан» державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при вищезазначеній ДТП, складає 13 274,85 грн.

Позивачем був складений та підписаний страховий акт № 1113/13/50/ТР/00/2 від 11.09.2013 р., згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДТП, яка сталась 18.06.2013 р. о 20 год. 25 хв. у м. Києві на проспекті Бажана-Григоренка, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 19 166,38 грн.

На підставі сформованого страхового акту № 1113/13/50/ТР/00/2 від 11.09.2013 р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 19 166,38 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 5539 від 18.10.2013 р. на суму 18 166,37 грн. та № 5541 від 21.10.2013 р. на суму 1 000,00 грн.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З метою з'ясування всіх обставин справи, судом було направлено запит до МТСБУ з проханням надати суду інформацію щодо № полісу, страховика та страхувальника, типу полісу, ліміту відповідальності та розміру франшизи передбаченої у вищевказаному полісі, за яким було застраховано цивільно-правову відповідальність осіб при експлуатації транспортного засобу марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2, станом на 18.06.2013 р. (на дату ДТП).

З отриманої відповіді від МТСБУ вбачається відсутність на дату ДТП, тобто на 18.06.2013 р. договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного по відношенню до транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_2.

Крім того, судом встановлено, що позивач звертався до суду з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», як до страхувальника винної у ДТП особи.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2014 р. у справі № 910/3211/14 відмовлено у задоволенні позову ПрАТ «Європейський страховий альянс» до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 13 274,85 грн., оскільки судом було встановлено, що відповідальність водія автомобіля «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2, станом на дату вищезазначеної ДТП не була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Вказане рішення суду набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене, позивач 09.12.2014 р. направив відповідачу претензію № 3747/8 з вимогою відшкодувати шкоду, завдану третьою особою в результаті скоєння вищезазначеної ДТП, в розмірі 19 166,37 грн., яка була залишена без відповіді.

Пунктом 1 статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Дана позиція закріплена також в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", у відповідності до якого відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Таким чином, частина 1 статті 1172 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття:

а) перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"),

б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП був посадовою особою відповідача, що відповідачем не заперечується.

Однак, в своєму відзиві, відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що на момент ДТП ОСОБА_1 перебував не на закріпленому за ним авто та не в робочий час, а отже ДТП відбулась не під час виконання ним свої трудових (службових) обов'язків.

Суд погоджується з даними твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював водієм у відповідача у період з 01.02.2012 р. по 30.09.2013 р., що підтверджується наявними матеріалах справи копіями наказу про прийняття на роботу № 15-К від 01.02.2012 р. та відповідно наказу про припинення трудового договору № 105-К від 30.09.2013 р.

В матеріалах справи наявна копія наказу про переведення на іншу роботу № 05-К від 14.01.2013 р., відповідно до якого ОСОБА_1 було переведено з 14.01.2013 р. з водія Газ-33023 на водія Skoda Octavia.

Крім того, з наказу про прийняття на роботу вбачається восьмигодний робочий день ОСОБА_1

Проте, вищезазначена ДТП сталась в 20:25 год. та за участю не закріпленого за ОСОБА_1 службовим автомобілем.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, позивачем не подано суду належних доказів на підтвердження виконання працівником відповідача (третьою особою) своїх трудових (службових) обов'язків під час завдання шкоди, в результаті скоєння вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, а відповідно завдана шкода працівником відповідача не під час виконання своїх трудових обов'язків не підлягає відшкодуванню відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.08.2012 р. у справі № 2/15.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача збитків в розмірі 19 166,37 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 25.08.2015 р.

Суддя О.В. Нечай