РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015Справа №910/14349/15
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 3 399 грн 25 коп.

Представники сторін:

від позивача: Турченко Д.Л., представник за довіреністю

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.06.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва з вимогами до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги за договорами №439к/404 від 21.09.2005 та від 01.01.2011 у розмірі 3 399 грн 25 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не оплатив отриманих послуг з теплопостачання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість за отримані послуги за період з 01.07.2003 по 31.01.2015 у розмірі 3 399 грн 25 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2015 порушено провадження у справі № 910/14349/15, розгляд справи призначений на 03.08.2015.

31.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 розгляд справи відкладено на 17.08.2015.

У судове засідання 17.08.2015 з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання 17.08.2015 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 17.08.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

21.09.2005 між позивачем та відповідачем, як споживачем, було укладено договір №439к/404 про надання послуг (далі Договір), за умовами якого (розділ 1) позивач зобовязався на підставі укладених договорів з виробниками і постачальниками комунальних послуг (ВАТ АК „Київводоканал", АТ „Київенерго", СП „Укр-Кан-Пауер") транспортувати відповідачу по внутрішньо будинкових мережах нежилого приміщення площею 154,42 кв.м за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, яке використовується під офіс та склад, комунальні послуги, виставляти відповідачу до оплати платіжні документи за Договором, приймати на власний розрахунковий рахунок кошти від відповідача та перераховувати їх виробникам і постачальникам комунальних послуг. Відповідач у відповідності до даного Договору зобовязався прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити.

В п. 5.5. Договору сторони погодили строк дії останнього з 16.02.2004 по 16.02.2007. Судом встановлено, що договір не містить положень стосовно пролонгації.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Позивачем надано суду докази того, що відповідач сплачував надані йому комунальні послуги поза межами дії договору №439к/404 від 21.09.2005, а саме - облікові картки/розшифровки, груп-рахунки за спірний період. Зокрема, згідно розрахунку, за період з 01.03.2007 по 31.12.2007 (поза межами дії договору №439к/404 від 21.09.2005) відповідачем було частково сплачено 3 715 грн 04 коп. Вказані обставини доводять часткову оплату наданих відповідачу послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані комунальні послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з надання комунальних послуг у зв'язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 3-184гс14 від 25.11.2014, прийнятої за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 01.07.2014 у справі №916/3566/13.

Відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

01.01.2011 між позивачем та відповідачем, як споживачем, було укладено договір №439к404 про надання послуг, за умовами якого позивач зобовязався на підставі укладених договорів з виробниками і постачальниками комунальних послуг (постачальна організація) транспортувати по внутрішньо будинкових мережах відповідачу, що є орендарем нежилого приміщення загальною площею 154,42 кв.м за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2 згідно договору оренди №1553 від 13.04.2010, комунальні послуги. Відповідач у відповідності до даного договору зобовязався прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити.

В п. 5.5. Договору сторони погодили строк дії останнього з 01.01.2011 по 11.04.2013. При цьому в п. 5.6. Договору вказано, що, якщо за місяця до закінчення даного договору жодна зі сторін не повідомить іншу про її припинення або про зміну умов, то строк дії цього Договору вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконував, оплату наданих комунальних послуг не проводив.

Відповідно до довідки та розрахунку заборгованості, наданих позивачем, внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку з оплати комунальних послуг за останнім утворилась заборгованість в розмірі 3 399 грн 25 коп. за період з 01.07.2003 по 31.05.2015.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, зважаючи на фактичні обставини справи та норми діючого законодавства, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги в сумі 3 399 грн 25 коп. за період з 01.07.2003 по 31.01.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги в сумі 3 399 грн 25 коп. за період з 01.07.2003 по 31.01.2015 підлягають задоволенню.

Відповідач правом на судовий захист не скористався, обставин, що спростовують доводи позивача, суду не навів, контррозрахунку не надав; про час та місце розгляду справи був повідомлений на адресу, зазначену у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, ст.ст. 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємя ОСОБА_3 (02225, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябинська, буд. 9-Г, ідентифікаційний код 03366612) заборгованість у розмірі 3 399 (три тисячі триста дев'яносто дев'ять) грн 25 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 20.08.2015

Суддя Н.Б. Плотницька