ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р.Справа № 922/3543/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Фермерського господарства "Лан", смт. Золочів
до Золочівської Районної Державної Адміністрації, смт. Золочів
про та за зустрічною позовною заявою до про визнання недійсною угоди Золочівської Районної Державної Адміністрації, смт. Золочів Фермерського господарства "Лан", смт. Золочів визнання недійсним договору оренди
за участю представників сторін:

позивача (за первісним позовом) - ОСОБА_1, ОСОБА_2 довіреність б/н від 11.05.2015 р.;

відповідача (за первісним позовом) - ОСОБА_3 довіреність №02-29/3876 від 26.12.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Лан" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Золочівської Районної Державної Адміністрації, в якій позивач просить визнати угоду від 30 січня 2015 року про розірвання договору оренди землі від 05.01.2006 року, яка укладена між позивачем та відповідачем недійсною. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом зазначає проте, що вищевказана угода не зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вказану угоду підписано не уповноваженою від ФГ "Лан" особою, а саме ОСОБА_1, тому згідно ст. 203, 215 ЦК України спірна угода є недійсною.

10 серпня 2015 року до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява - Золочівської Районної Державної Адміністрації до Фермерського господарства "Лан", про визнання недійсним договору оренди земельних ділянок площею 96,2110 га із земель не витребуваних земельних часток (паїв), розташованих на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області, укладений 05 січня 2006 року між позивачем та відповідачем.

Представник відповідача надав 03 серпня 2015 року до суду клопотання за вх.№30721, в якому відповідач просив зупинити провадження у даній справі до вирішення пов'язаної з нею справи №820/4991/15, що розглядається Харківським окружним адміністративним судом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 серпня 2015 року судом прийнято зустрічний позов Золочівської Районної Державної Адміністрації до Фермерського господарства "Лан", про визнання недійсним договору оренди земельних ділянок для спільного розгляду із первісним позовом. У задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі - відмовлено. Розгляд справи відкладено на "17" серпня 2015 р. о 11:20.

Присутній представник позивача за первісним позовом підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити та визнати недійсною угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 05.01.06 р., який укладений між позивачем та відповідачем. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, про що надав до суду заперечення на зустрічну позовну заяву за вх.№32888, в якому зазначив, що у ОСОБА_1 на момент укладення договору оренди земельної ділянки були повноваження на укладання такого договору згідно п.1.3. та 9.4. статуту ФГ "Лан", але оскільки спірний договір укладений у 2006 р. позивачем за зустрічним позовом пропущено строк позовної давності, тому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Присутній представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні проти первісного позову заперечував просив у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. У запереченнях на позов відповідач зазначив, що позивач звернувся до Золочівської райдержадміністрації із заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 05.01.06 р., яка була розглянута та в подальшому вказаний договір був розірваний. Спірну угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки було підписано ОСОБА_1, який укладав й договір оренди земельної ділянки від 05.01.06 р., та у зв'язку із цим й подано зустрічну позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

05 січня 2006 року між Золочівською райдержадміністрацією та фермерським господарством "ЛАН" в особі голови господарства ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельних ділянок площею 96,2110 га із земель невитребуваних земельних часток (паїв), розташованих на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області.

Позивач за первісним позовом зазначає, що 14.01.15 р. звернувся до відповідача із проханням повернути угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 05.01.2006 р.

31.01.2015 р. відповідачем направлено листа № 02-29/278 про те, що Золочівська райдержадміністрація на лист позивача про повернення угоди про розірвання договору оренди землі від 05.01.06 р. направляє один примірник угоди про розірвання договору, зареєстрованого у ХРФДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" 10.03.2006 за № 01.

30 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про розірвання договору оренди землі від 05.01.2006 р., але позивач вважає, що дана угода є недійсною, оскільки не зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та ії підписано не уповноваженою від ФГ "Лан" особою, а саме ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.15 р. між ФГ "Лан" та Золочівською райдержадміністрацією у відповідності до умов п. 38 договору уклали угоду про розірвання договору. Угода підписана зі сторони орендаря головою ФГ "ЛАН" ОСОБА_1 з боку орендодавця головою Золочівською райдержадміністрацією ОСОБА_4.

Угода про розірвання договору оренди землі містить відбиток печатки фермерського господарства "Лан" та підпис ОСОБА_1.

Судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 05.01.2006 р. також підписаний ОСОБА_1.

Угода про розірвання договору оренди землі зареєстрована Удянською сільською радою 30.01.2015 р., про що свідчить лист Удянського сільського голови від 30.01.2015 р. № 02- 16/19.

Твердження позивача про те, що ним було підписано не угоду про розірвання Договору а лише її проект, є безпідставним оскільки заява позивача про розірвання договору не містила жодних додатків чи проектів угод та жодних застережень чи позначок на документі про те, що угода є проектом не було.

Згідно ст. 202, ч. 2 ст. 203, 205, 207, 237 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір - погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1,2, 4 статті 202 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Щодо зазначення позивача проте, що угода про розірвання договору оренди земельної ділянки від 05.01.2006 р., яка укладена між позивачем та відповідачем 30.01.2015 р. не зареєстрована у реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд вважає зазначити про наступне.

Відповідно п.2 договору оренди земельної ділянки від 05.01.2006 р., позивачу, як орендарю передаються земельні ділянки загальною площею 96,2110 га у тому числі ріллі 96,2110 га із земель по невитребуваним земельним часткам (паям) до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Відповідно ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України, Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені.

Умови та процедуру реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) визначає Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 24.01.2000. Відповідно до пункту 2 Порядку реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Враховуючи те, що чинним законодавством України не передбачено обов"язку та необхідності реєструвати угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 30.01.15 р.у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та те, що позивачем не надано доказів звернення до правоохоронних органів із заявою про крадіжку або втрату печатки підприємства ФГ "Лан", якою було посвідчено підпис особи, яка підписала додаткову угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки з боку ФГ "Лан", що свідчить про наявність повноважень представляти інтереси ФГ "Лан" з іншими особами, відповідно до цього суд вважає позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, та вважає за необхідне у задоволенні первісного позову відмовити.

Щодо зустрічного позову Золочівської Районної Державної Адміністрації (далі по тексту - позивач за зустрічним позовом) до Фермерського господарства "Лан" (далі по тексту - відповідач за зустрічним позовом) про визнання недійсним договору оренди земельних ділянок площею 96,2110 га із земель не витребуваних земельних часток (паїв), розташованих на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області, укладений 05 січня 2006 року між позивачем та відповідачем, суд вважає за необхідне у його задоволенні відмовити з огляду на наступне.

Відповідачем за зустрічним позовом заявлено клопотання про застосування до зустрічного позову позовної давності, оскільки договір оренди був укладений між сторонами у 2006 році.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Відповідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Спірний договір оренди був укладений 05.01.2006 року, а отже строк позовної давності минув.

Ч. 4 ст. 267 ЦК України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 05 січня 2006 року мав право укладати зазначений договір оренди, а позивач за зустрічним позовом звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, суд вважає клопотання відповідача за зустрічним позовом про застосування до зустрічної позовної заяви строку позовної давності є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів судові витрати у даній справі покладаються на позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 203, 2015, 256, 257, 626, 627 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову - відмовити.

2. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Повне рішення складено 21.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_5