ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015 року Справа № 904/796/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.

суддів: Науменка І.М., Кощеєва І.М.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 03.06.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2015 р. у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСФЕРА"

до відповідача-1 сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА";

відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс"

про стягнення 2 338 727,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2015 р. у даній справі (суддя Соловйова А.Є.) припинено провадження у справі в частині стягнення 50000,00 грн. основного боргу. Позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" та товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСФЕРА" 1 511 200,83 грн. - проіндексованої суми вартості товару (боргу), 710 898,87 грн. - процентів за користування товарним кредитом, 66 627,30 грн. - пені. Стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСФЕРА" 15000,00 грн. - витрат на послуги адвоката, 23 387,27 грн. - судового збору. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСФЕРА" 15 000,00 грн. - витрат на послуги адвоката, 23 387,27 грн. - судового збору.

Не погодившись з даним рішенням, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення неустойки, курсової різниці та пені з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА", зменшивши зазначені суми до 10 відсотків від нарахованої позивачем.

Скаржник вважає, що застосування п.п.7.2.,7.3. поряд з п.п.4.2. спірного договору фактично призведе до подвійного стягнення процентів, пов'язаних з моментом прострочення оплати товару.

На думку скаржника, розмір санкцій є надмірно великим і їх стягнення може призвести до банкрутства, ускладнень у виробництві сільськогосподарської продукції відповідачем, матеріальний стан якого не можна визнати достатньо стабільним, а тому, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору, необхідно застосувати припис ст.83 ГПК України.

Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, в порушення ч.1 ст.79 ГПК України, не зупинив провадження у даній справі до розгляду господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/3248/15 за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" про визнання недійсними окремих пунктів договору купівлі-продажу.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що у господарського суду не було підстав зменшити розмір пені та застосувати ст.233 ГК України, оскільки сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю не надано суду доказів свого майнового стану. При розгляд спору в частині стягнення процентів за користування товарним кредитом суд не мав права застосовувати п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, так яку згідно з даною процесуальною нормою зменшенню у виняткових випадках підлягає розмір неустойки (штрафу, пені), а проценти за користування товарним кредитом не являються неустойкою.

Відповідачі не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що явка представників сторін обов'язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників відповідачів.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСФЕРА" (далі - продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу №13245 (далі - Договір), пунктом 1.1 якого продавець зобов'язався передати, а покупець прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин, мікродобрив, іменованих у подальшому товар, відповідно до умов даного договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

Згідно з п. 3.1 договору конкретний вид товару, його асортимент, кількість, ціна, строк поставки та умови оплати товару наведені в Специфікаціях до даного договору. Специфікації є невід'ємною частиною Договору. Ціна товару встановлена за домовленістю сторін, а сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті - Долар США. Оплата вартості товару (виконання зобов'язання) підлягає у гривні згідно розділу 4 цього договору.

Відповідно до п.3.2 договору загальна сума договору складається із суми вартості товару по всіх специфікаціях, підписаних в рамках цього договору, які є його невід'ємною частиною, з урахуванням зміни ціни у спосіб, передбачений п.п. 4.7, 4.8 та суми процентів за користування товарним кредитом.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що умови оплати товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікації (ях) до договору.

За п. 4.2. договору купівлі-продажу, товарний кредит з відстрочкою платежу по даному договору надається на умовах сплати 0,01% річних за користування товарним кредитом. Товарний кредит наданий продавцем покупцю в межах строків визначених умовами оплати товару у специфікації є строком правомірного користування товарним кредитором. Користування товарним кредитом за межами строків встановлених умовами оплати товару є неправомірне користування покупцем товарним кредитом. У разі несвоєчасної сплати товарного кредиту, покупець продовжує користуватись товарним кредитом (неправомірне користування) по ставці згідно п. 7.2. (протягом 10-ти календарних днів), а далі по ставці згідно п. 7.3. договору.

Відповідно до п. 4.3. договору нарахування процентів по договору здійснюється на суму товарного кредиту, тобто на суму вартості товару, що передавався на умовах товарного кредиту, за період: з моменту фактичного відвантаження товару до дня фактичної оплати покупцем суми вартості товару отриманого на умовах товарного кредиту. Момент фактичного відвантаження товару дата вказана у видатковій накладній. Якщо буде мати місце факт, що передбачений п. 4.7., 4.8. даного договору, то відповідно і нарахування процентів за користування товарним кредитом здійснюється на уже проіндексовану згідно п. 4.7. чи п. 4.8. суму вартості товару (боргу) по договору, тобто ПСП.

Згідно з п. 4.4. договору при розрахунку процентів день надання та погашення товарного кредиту вважається як один день, при цьому день надання товарного кредиту не включається до розрахунку, а день погашення - включається. При розрахунку процентів кількість днів в місяці приймається за фактичну кількість днів, а в році - 365. У випадку прострочення погашення товарного кредиту, проценти нараховуються на суму заборгованості по товарному кредиту і за весь період прострочення, до дати його повного фактичного погашення. Дата повного фактичного погашення (оплати заборгованості по товарному кредиту) вважається - дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у сумі, яка дорівнює заборгованості покупця по товарному кредиту.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що сплата процентів за користування товарним кредитом здійснюється покупцем у строк, який визначається: датою погашення (сплати) товарного кредиту, що визначена умовами оплати товару у специфікації, а при наявності несвоєчасного погашення заборгованості за товарним кредитом (неправомірне користування), сплата процентів здійснюється покупцем щоденно і по дату фактичного погашення товарного кредиту; датою фактичного дострокового погашення товарного кредиту, у випадку дострокового погашення товарного кредиту. Товар вважається оплаченим покупцем у момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до п. 4.6. договору купівлі-продажу оплата вартості товару та нарахованих процентів проводиться в гривнях. Сторони домовились та узгодили зміну ціни на товар в межах періоду часу, що вказаний у п. 4.7. та згідно способів викладених у п. 4.7., 4.8. договору.

У п. 4.7 договору купівлі-продажу передбачена зміна ціни на товар, якщо у періоди часу: з моменту підписання специфікації до відвантаження (поставки товару) та протягом всього строку користування покупцем товарним кредитом (як правомірне користування так і неправомірне), офіційний курс гривні до іноземної валюти - (долар США) зміниться в більшу або меншу сторону від офіційного курсу гривні до іноземної валюти - (долар США), що визначений у специфікації до договору на момент її підписання, покупець зобов'язаний сплатити продавцю проіндексовану суму вартості товару у гривні по договору, як проданого на умовах товарного кредиту, так і на інших умовах.

Пунктом 4.8. договору купівлі-продажу передбачено, якщо офіційний курс гривні до іноземної валюти - (Долар США) А1 існуючий на певну дату у періодах, про які йде мова у п. 4.7. договору, буде величиною меншою, ніж існуюча на ту ж дату ставка міжбанківського валютного курсу гривні до долара США (курс продажу), підтвердженого ПАТ "Актабанк" чи/або ПАТ "ПУМБ", чи/або ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" (ОСОБА_2 обирається за вибором продавця), то продавець має право на індексацію суми вартості товару у гривні, а покупець зобов'язаний сплатити продавцю уже проіндексовану суму вартості товару у гривні, з врахуванням ставки міжбанківського валютного курсу гривні до долара США.

Кількість разів, при яких може бути задіяна індексація суми вартості товару у гривні (боргу) є необмеженою і прямо пропорційно залежить від кількості разів зміни курсу гривні до долара США, згідно пунктів 4.7, 4.8 договору, у періоди: починаючи з моменту підписання специфікації до відвантаження (поставки товару покупцю), та протягом всього періоду користування покупцем товарним кредитом (як правомірного користування так і неправомірного).

За п.п. 4.12, 4.13 договору, покупець зобовязаний здійснюючи оплату за товар, вказувати у призначенні платежу конкретне зобовязання, тобто №, дату договору, в рамках якого здійснюється оплата та № специфікації до договору. Якщо покупець цього не дотримується, то продавець має право сам, на власний розсуд, визначити по якому договору купівлі-продажу та специфікації зарахувати оплату покупця. Продавець зобов'язаний надати покупцю наступні документи: рахунок, податкову накладну, накладну на передачу товару (видаткова), сертифікати якості на кожну партію товару та, на вимогу покупця, товарно-транспортну накладну.

Пунктом 4.14 договору передбачено, що покупець зобов'язаний надати продавцю доручення на право отримання товарно-матеріальних цінностей, для отримання товару.

Згідно п.5.1 договору право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару, супровідних документів, та підписання накладних на передачу товару.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару, супровідних документів, та підписання накладних на передачу товару.

У п. 7.1. договору зазначено, що у випадку порушення термінів оплати, обумовлених у специфікаціях до договору, покупець сплачує позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Сторони прийшли взаємної згоди, що нарахування пені припиняється через рік (365 календарних днів) від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, на прострочену суму нараховується 35 процентів річних за користування товарним кредитом від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, та протягом 10-ти календарних днів, тобто до моменту, коли починає діяти інша процентна ставка, визначена у п. 7.3. цього договору (п. 7.2. договору).

Пунктом 7.3 договору визначено, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, через 10 календарних днів від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати, на прострочену суму нараховуються 350 процентів річних за користування товарним кредитом.

Пунктом 11.1. договору сторони погодили, що договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до повного виконання Покупцем своїх зобов'язань за договором.

На виконання умов договору між продавцем та покупцем підписано Специфікації №№1, 2 від 27.03.2014 р., №4 від 10.04.2014 р., №5 від 24.04.2014 р., №6 від 26.05.2014 р., №7 від 12.06.2014 р., №8 від 16.06.2014 р., №9 від 17.06.2014 р., якими узгоджено конкретний асортимент, кількість, ціну, строк поставки та умови оплати товару, що має передаватися позивачем.

Згідно зазначених Специфікацій до договору товар продано на умовах надання продавцем покупцю товарного кредиту з відстрочкою платежу з наступним графіком його сплати 20% від суми вартості всього товару по Специфікації покупець має сплатити до 15.09.2014 р.; решту 80% від суми вартості всього товару по Специфікації покупець має сплатити до 25.11.2014 р.

Відповідно до умов договору та Специфікацій до нього продавцем було передано у власність покупця товар на умовах товарного кредиту з відстрочкою платежу на загальну суму 1 124 767 грн. 56 коп., що підтверджується видатковими накладними №270317/13 від 27.03.2014 (а.с. 31), №370318/13 від 27.03.2014 (а.с.32), №70427/13 від 07.04.2014 (а.с. 33), №100454/13 від 10.04.2014 (а.с.34), №240449/13 від 24.04.2014 (а.с. 35), №260530/13 від 26.05.2014 (а.с. 36), №120622/13 від 12.06.2014 (а.с. 37), №160635/13 від 16.06.2014 (а.с. 38), №170640/13 від 17.06.2014 (а.с. 39) та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, які містяться в матеріалах справи (а.с. 40-44).

Покупець отриманий товар оплатив частково в сумі 462 226 грн. 25 коп., у зв'язку з чим станом на 04.02.2015 р. у нього утворилась проіндексована заборгованість перед позивачем за договором купівлі-продажу у розмірі 2 338 727,00 грн., з яких 1 561 200,83 грн. - проіндексована сума заборгованості, 710 898,87 грн. проценти за користування товарним кредитом; 66 627,30 грн. - пеня за порушення термінів оплати товарного кредиту.

12.03.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСФЕРА" (далі-кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" (далі - поручитель) укладено договір поруки №13245-ПОР (далі - договір поруки).

Згідно пункту 1.1 договору поруки, предметом цього договору є зобов'язання поручителя перед кредитором відповідати за порушення - сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (далі - боржник) його зобов'язань перед кредитором по основному договору, передбаченому розділом 2 цього договору поруки, що включає: погашення (сплату) товарного кредиту та будь-якої іншої заборгованості в сумі та у строк згідно основного договору; погашення (сплату) суми, на яку збільшено вартість товару, у зв'язку із застосуванням способу зміни ціни на товар (індексація) згідно умов основного договору; сплату процентів за користування товарним кредитом у відповідності до основного договору та процентів за користування грошовими коштами; сплату неустойки (штрафу, пені), що передбачені умовами основного договору, а також сплату усіх можливих судових та/або господарських витрат пов'язаних з розглядом справи, предметами яких будуть вимоги кредитора, пов'язані з виконанням основного договору.

Згідно з пунктом 1.4 договору поруки, поручитель відповідає солідарно та в повному обсязі по зобов'язанням боржника перед кредитором по основному договору. При цьому кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Цим договором поруки забезпечується виконання зобов'язання у повному обсязі.

Пунктом 2.1 Договору поруки передбачено, що під основним договором в цьому договорі поруки розуміють договір купівлі-продажу №13245 від 12.03.2014 р., укладений між кредитором (в основному договорі іменується "продавець") та боржником (в основному договорі іменується "покупець").

У разі порушення зобов'язання боржником, кредитор має право, на власний вибір, направити поручителю письмову вимогу виконати зобов'язання (або певну його частину) або пред'явити до поручителя позов (п. 4.1 Договору поруки).

Згідно з пунктом 5.1 договору поруки, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором поширюється і на сплату усіх можливих судових та/або господарських витрат, повязаних з розглядом справ, предметами яких, будуть вимоги кредитора, повязані з виконанням основного договору.

Договір поруки набирає чинності з дати його підписання та діє протягом 4-х років (п.8.1. договору поруки).

Предметом спору у даній справі є вимоги продавця до покупця та поручителя про солідарне стягнення проіндексованої суми вартості товару, процентів за користування товарним кредитом та пені у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за договором купівлі-продажу щодо оплати поставленого товару та на підставі договору поруки.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2, 4, 5 статті 694 ЦК України передбачено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором правові наслідки, зокрема сплата неустойки - штрафу, пені, які обчислюється відповідно до ст. 549 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Судом першої інстанції встановлено обставини належного виконання зобов'язання продавцем за спірним договором купівлі-продажу та неналежного виконання покупцем зобов'язання з оплати одержаного товару за договором купівлі-продажу, та зобов'язання поручителя за договором поруки, і наявність передбачених договором та законодавством правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів проіндексованої суми заборгованості, процентів за користування товарним кредитом та пені.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач-1 частково сплатив заборгованість за спірним договором в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №56 від 20.04.2015 (а.с. 118) та банківською випискою по рахунку Позивача за 20.04.2015 (а.с. 126).

Встановивши факт часткової сплати боргу відповідачем-1 після порушення провадження у даній справі, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у даній справі в частині стягнення 50 000,00 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 1 511 200,83 грн. проіндексованої суми вартості товару (боргу), 710 898,87 грн. - процентів за користування товарним кредитом, 66 627,30 грн. - пені.

Посилання скаржника, що застосування п.п.7.2., 7.3. спірного договору купівлі-продажу поряд з п.п. 4.2. цього договору фактично призведе до подвійного стягнення процентів, пов'язаних з моментом прострочення оплати товару, ґрунтується на невірному тлумаченні відповідачем -1 норм матеріального права, з урахуванням наступного.

Згідно ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язань та його розмір встановлено ст.549 ЦК України, ч.6 ст.231 ЦК України та ст.ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань" та передбачено сторонами у розділі 7 спірного договору купівлі-продажу.

Пунктом 4.2. договору купівлі - продажу сторони узгодили, що товарний кредит з відстрочкою платежу по даному договору надається на умовах сплати 0,01% річних за користування товарним кредитом.

Право передбачити в договорі обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи з дня передання товару продавцем, надано сторонами ч.5 ст.694 ЦК України, яка регулює правовідносини, пов'язані з продажем товару в кредит, та узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодекс, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.05.2011 р. у справі № 42/252.

Щодо вимоги скаржника про зменшення до 10 відсотків від нарахованих позивачем неустойки, курсової різниці та пені, колегія суддів враховує таке.

Приписами ч.1 ст.546, ч.1 ст.548, ст.ст.610, 611 ЦК України передбачено, що види забезпечення виконання зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань будь-яким з видів передбачених ст.546 ЦК України, також створює зобов'язальні правовідносини між кредитором та боржником.

Матеріалами справи підтверджено, що товар поставлено в повному обсязі та прийнято покупцем без зауважень, видаткові накладні та довіреності складені сторонами відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.230, ч.1 ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України, ст.83 ГПК України, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків

При цьому, звернувшись до суду з проханням зменшити розмір стягуваної з нього заявленої до стягнення неустойки, курсової різниці та пені, відповідач-1, всупереч ст.ст.33, 34 ГПК України, не надав доказів, які спростовують позовні вимоги чи звільняють його від господарської відповідальності; не надав доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним грошового зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення до 10 відсотків розміру заявленої до стягнення неустойки, курсової різниці та пені.

Відповідно до ст.44 ГПК України оплата послуг адвоката включена до складу судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст.48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Приписами ст.49 ГПК України врегульовано, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21 лютого 2013 року, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В той же, час відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, укладаючи договір про надання правової допомоги сторони можуть встановити будь-яку вартість послуг, що надаються адвокатом, незалежно від ціни позову, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та принципу свободи договору (п.3 ч.1 ст.3 ЦК України).

30.01.2015 р. між позивачем (далі - замовник) та Адвокатським Обєднанням "Адвокатське Бюро "БАРРІСТЕР" в особі ОСОБА_3 (далі - виконавець) укладено договір про надання послуг адвоката у сфері права №7/15, відповідно до пункту 2.1 якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання надати Замовнику послуги адвоката щодо захисту порушених майнових прав і законних інтересів Замовника та представництва останнього у господарському суді Дніпропетровської області з питання стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" - покупця і боржника та товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" - поручителя, проіндексованої суми вартості товару (боргу); процентів за користування товарним кредитом; пені за порушення строку оплати товарного кредиту по договору купівлі-продажу №13245 від 12.03.2014 р.

Пунктом 6.1 договору №7/15 передбачено, що вартість послуг (гонорару), передбачених у пункті 2.1 цього договору замовник і виконавець погоджують у додатку (-ках) до цього Договору.

Відповідно до пункту 6.2 договору №7/15, оплата вартості послуг (гонорару), здійснюється замовником в національній валюті, на підставі виставленого виконавцем рахунку-фактури, протягом 3 банківських днів з моменту виставлення рахунку на оплату, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно додатку №1 до договору №7/15 сторони погодили вартість обумовлених даним договором послуг, а саме на суму 30 000,00 грн.

На виконання умов договору виконавцем надані послуги адвоката у сфері права, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками сторін актом приймання-передачі наданих послуг адвоката у сфері права від 09.04.2014 р., відповідно до якого, вартість наданих виконавцем Позивачу адвокатських послуг становить 30 000,00 грн.

Вказана сума в розмірі 30 000,00 грн. була сплачена позивачем виконавцю, згідно платіжних доручень №2686 від 09.04.2015 р., №162 від 09.04.2015 р.

Витрати позивача на послуги адвоката в сумі 30 000,00 грн. підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з відповідачів у повному обсязі.

Щодо клопотання скаржника про зупинення провадження у даній справі до розгляду господарським судом справи № 904/3248/15, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Згідно п. 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 ГПК України може з урахуванням обставин конкретної справи бути підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, зупинення провадження у справі про стягнення коштів до вирішення справи, предметом якої є визнання недійсним договору, на підставі якого заявлена вимога про стягнення коштів, є правом, а не обов'язком суду, і вирішуючи питання про зупинення або про відмову у зупиненні провадження у справі суд має враховувати обставини конкретної справи.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Відповідно до п. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Зазначеною нормою передбачено право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; тобто, мається на увазі ситуація, коли визнання недійсним договору не є предметом позову, тобто позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним, а лише ґрунтується на договорі, який суд може визнати недійсним у силу наведеної вимоги.

З урахуванням наведеного, розглядаючи позовні вимоги, що випливають з договору, суд, у будь-якому випадку, має перевірити правомірність цього договору.

Судом апеляційної інстанції перевірено правомірність спірного договору купівлі-продажу, а тому колегія суддів не знаходить підстав для зупинення провадженні у даній справі до розгляду іншої справи, предметом позову у якій є вимога про оспорювання окремих положень договору купівлі-продажу.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА".

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2015 р. у справі № 904/796/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Постанова складена в повному обсязі 19.08.2015 р.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_4