ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа № 911/2866/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Аеро-Експрес, с. Проліски, Бориспільський р-н

про стягнення 96 278,55 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_2 предст. дов. б/н від 08.09.2014рю;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Аеро-Експрес (відповідач) про стягнення 223 991,55 грн., які складаються з 127713,00 грн. основного боргу, 1975,41 грн. 3% річних, 58910,62 грн. інфляційних втрат та 35 392, 52 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.07.2015 у справі №911/2866/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 17.08.2015р.

13.08.2015 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначив, що 24.07.2015р. відповідачем було перераховано ФОП ОСОБА_1 суму основного боргу в розмірі 127 713,00 грн., у звязку з чим просить стягнути з відповідача 1975,41 грн. 3% річних, 58910,62 грн. інфляційних втрат та 35 392, 52 грн. пені.

Відповідно до ч. 4 статті 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що у відповідності до вищезазначених норм законодавства, ціну позову вказує позивач, суд зазначає, що в даному випадку має місце нова ціна позову 96278,55 грн., яка складається з інфляційних втрат, 3% річних та пені, виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач в судове засідання 17.08.2015 року не забезпечив явку свого повноважного представника, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 78 від 16.07.2015р., обґрунтованого клопотання про відкладення до суду не надіслав.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 17.08.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

встановив:

07 лютого 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеро-Експрес» (замовник) укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 07/02-2013, відповідно до пункту 1.1 якого перевізник зобов'язується перевозити вантажі замовника до пунктів призначення та у відповідності до розкладу руху (додаток № 1), а замовник зобов'язується сплачувати за перевезення відправлень встановлену плату у відповідності з тарифами (додаток № 1).

У відповідності до розділу 3 договору, вартість послуг перевізника, згідно даного договору, визначені в додатку № 1 до цього договору.

За правилами статей 174, 193 Господарського кодексу України, статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, договір є підставою для виникнення зобов'язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, за статтею 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення: місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

За статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За частиною першою статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

На виконання умов договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 07.02.2013р. № 07/02-2013 позивачем надані, а відповідачем прийнято узгоджені договором послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 334 065,20 грн.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як стверджує позивач, відповідач свої обовязки в частині своєчасної та повної оплати товару виконав неналежним чином, у звязку з чим позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав про стягнення суми боргу, яка становить 127 713,00 грн., а також нарахованих інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Однак, після звернення позивача з позовом до суду, відповідачем повністю було сплачено грошові кошти за надані послуги з перевезення в розмірі 127713,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, у звязку з чим позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення (п.3.10 постанови Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011р.).

Зважаючи на подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом, має місце нова ціна позову 96278,55 грн., яка складається з інфляційних втрат, 3% річних та пені, виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідно до пункту 4.9 договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 07.02.2013 № 07/02-2013 за несвоєчасну оплату замовником послуг перевізника згідно умов даного Договору замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь час існування заборгованості.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з урахуванням норм чинного законодавства та умов договору, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, а також здійснивши розрахунок пені від кожного акта окремо з урахуванням часткових проплат, встановив, що розрахунок є арифметично вірним та відповідає обставинам справ, у звязку з чим суд прийшов до висновку, що заявлена пеня підлягає задоволенню повному обсязі у розмірі 35392,52 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого розрахунку позивача, кий міститься в матеріалах справи, розмір 3% річних складає 1957,41 грн., інфляційних втрат 58910,62 грн. Судом перевірено правильність нарахування зазначених сум та встановлено, що заявлені до стягнення інфляційні втрати та річні підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача підлягає до стягнення 1957,41 грн. 3% річних, 58910,62 грн. інфляційних втрат, 35392,52 грн. пені.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При цьому, беручи до уваги, що позивачем в процесі розгляду справи було зменшено розмір заявлених позовних вимог, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», частина сплаченого судового збору - пропорційно до суми, на яку було зменшено позовні вимоги, а саме в сумі 127713,00 грн., підлягає поверненню ФОП ОСОБА_1 з Державного бюджету України в розмірі 2554, 26 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 33, 44, 49, 82 -85 ГПК України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Аеро-Експрес (08322, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проліски, вул. Броварська, 1, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04136, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 1957 (одну тисячу девятсот пятдесят сім) грн. 41 коп. 3% річних, 58910 (пятдесят вісім тисяч девятсот десять) грн. 62 коп. інфляційних втрат, 35392 (тридцять пять тисяч триста девяносто дві) грн. 52 коп. пені, 1 925 (одну тисячу девятсот двадцять пять) грн. 57 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути з Державного бюджету України надмірно сплачений позивачем судовий збір в сумі 2554 (дві тисячі пятсот пятдесят чотири) грн. 26 коп.

Дата підписання повного тексту рішення: 19.08.2015р.

Суддя О.В. Щоткін