номер провадження справи 7/54/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2015 Справа № 908/3329/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями Еконія, м. Золотоноша, Черкаська область

до відповідача: Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1, м. Токмак, Запорізька область

Суддя Н.С. Кутіщева - Арнет

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2, до.в № 2101/15 від 02.02.2015р.

відповідача: ОСОБА_1 приватний підприємець.

ОСОБА_3, дов. № 1258 від 10.12.2014р.

ОСОБА_4, дов. № 3682 від 30.09.2013р.

Заявлено позов Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями Еконія до Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 45 215 грн. 50 коп. збитків, що складають вартість втраченого товару.

Ухвалою суду від 25.05.2015р. справу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 15.06.2015р. Ухвалою суду від 02.06.2015р. судове засідання переносилось на 19.06.2015р.

Ухвалою суду від 19.06.2015р. судове засідання відкладалось до 23.07.2015р. з метою витребування від сторін додаткових документальних доказів.

Ухвали суду були направлені на адреси сторін, в установленому законом порядку та в строк.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК (1798-12 ).

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК) (1798-12), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 4-5 ГПК України, невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим кодексом та іншими законами України.

23 липня 2015р. до канцелярії господарського суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду спору, передбаченого ст. 69 ГПК України та відкладення судового засідання для надання можливості представлення додаткових документальних доказів, в обґрунтування заявлених вимог.

Клопотання подано згідно зі ст.ст. 22, 69 ГПК України, судом прийнято до розгляду.

З метою всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, клопотання позивача судом було задоволено, продовжено строк розгляду спору на 15 днів, згідно зі ст.69 ГПК України. Судове засідання відкладалось до 10.08.2015р., з метою витребування від сторін додаткових документальних доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Представником позивача в судовому засіданні надано заяву про уточнення предмету спору, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача 45215 грн. 50 коп. збитків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, вказує на те, що 01 липня 2014 року між Товариством з обмеженої відповідальністю Підприємством з іноземними інвестиціями «Еконія» (надалі - «позивач») та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі «відповідач») укладено договір про організацію перевезень № 598 (надалі - договір). Відповідно до умов зазначеного договору, відповідач бере на себе зобов'язання по наданню послуг транспортно-експедиційного обслуговування за рахунок та оплату «позивача» відповідно до узгоджених сторонами заявок.

12 лютого 2015 року від позивача на адресу відповідача надійшла заявка № 133 на перевезення фасованої питної води, яка належать позивачу (далі -«продукція»). Відповідно до видаткових накладних № Б00000499 та № Б00000500 від 12 лютого 2015 року з наявністю підпису уповноваженого представника відповідача ОСОБА_5, загальна вартість продукції, яка підлягала перевезенню складає 45 215, 50 (сорок п'ять тисяч двісті п'ятнадцять гривень) грн.

20 лютого 2015 позивачу стало відоме, що вантаж, який був предметом перевезення не потрапив до місця вивантаження, вказаного у заявці. У ході телефонних переговорів представник відповідача повідомив, що оскільки точкою вивантаження продукції є місто Донецьк, до якого пролягає велика кількість перепускних пунктів у зв'язку з проведенням АТО, виникають проблеми з проходженням одного із таких пунктів перепустки. На пропозицію повернути продукцію на склад позивача, відповідач відмовився, мотивуючи економічною недоцільністю. Також, альтернативою вирішення питання відповідачу пропонувалося відшкодувати вартість недоставленої продукції позивача, але відповіді не отримано.

02 березня 2015р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію вихідний №02/03-15/01 з вимогою відшкодування, завданих неналежним виконанням умов договору, збитків. Станом на сьогоднішній день відповіді на претензію не отримано, місцезнаходження продукції невідомо, вартість недоставленою продукції невідшкодована, розрахунок за надані відповідачем послуги транспортного перевезення позивачем сплачено.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 45215 грн. 50коп. збитків.

Відповідач надав суду письмовий відзив, в якому проти позову заперечив, в обґрунтування посилається на той факт, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного:

12 лютого 2015 року, відповідно договору №598 від 01 липня 2014 р. про

організацію перевезень між субєктом підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (перевізником) та ТОВ ПІІ «Еконія» (замовником) (далі договір), відповідачем, як стороною по договору, отримана заявка №133 від 12.02.2015 на перевезення фасованої питної води, яка належала позивачу по справі, по маршруту Черкаська обл., м.Золотоноша, вул..Шевченка, 24 до місця розвантаження -ТОВ «Мегамаркет-Д», м.Донецьк, вул.Більшовиків, 36. Обумовлена оплата складала 11000 грн. Загрузка вантажу в цей же день була здійснена в належний відповідачу вантажний автомобіль Рено держ. номер НОМЕР_1, причеп держ.номер АР 50-32 ХТ, під керуванням водія ОСОБА_6. При завантажені вантажу були складені відповідні товарно-транспортні накладні. Дата розвантаження у Заявці №133 була зазначена як 13 лютого 2015 р. о 9 годині.

До місця вивантаження продукції в м.Донецьк, на територію, яка не підконтрольна Збройним Силам України, шлях пролягав через декілька блок постів. 13 лютого 2015 р. автомобіль Рено держ.номер АР 04-52 АН, з продукцією ТОВ ПІІ

«Еконія» був затриманий на блокпосту в м.Курахове Донецької області, тобто за кілька десятків /км. до місця вивантаження. Причиною затримки вантажу було відсутність пропуску на вантаж на територію АТО. Про що з боку відповідача терміново був проінформований менеджер ТОВ ШІ «Еконія» ОСОБА_7.

Так як, відповідно до договору про організацію перевезень №598 від 01 липня 2014р., передбачено: п.2.4.2 замовник зобов'язується забезпечити своєчасне оформлення

товарно-транспортних накладних та інших документів; п.2.4.3 замовник зобов'язується

узгодити можливість під'їзду до місця завантаження та розвантаження, згідно правил

експлуатації транспортних засобів.

Тобто відповідно вимог договору на перевезення, забезпечення всіма необхідними документами на вантаж є обов'язком Замовника (позивач).

На усне прохання представника ТОВ ШІ «Еконія», водій Рено держ.номер АР 04-52 АН зробив кілька спроб проїхати вказаний блокпост іншими шляхами, але невдало, т.я. чітко визначено через який блок пост здійснюється переїзд вантажних автомобілів на територію, яка не підконтрольна Збройним Силам України. З 13 лютого по 24 лютого 2015р. автомобіль з вантажем знаходився біля блокпосту, що підтверджується довідкою підприємства, яке здійснює ОР8-спостереження (долучено до заперечення).

За період з 13 лютого по 24 лютого 2015 р. ТОВ П1І «Еконія» так і не змогло забезпечити необхідною перепусткою вантаж, з метою проїзду до місця розвантаження в м.Донецьк, або іншим погодженням факту проїзду автомобіля, що є порушенням п.2.4.2, п.2.4.3 договору.

По вказівці відповідача, водій з автомобілем та вантажом (фасована питна вода, в т.ч. газована), з метою забезпечення зберігання якості вантажу (зима, мороз), повернувся в м. Токмак, здійснивши незапланований переїзд на відстань 200 км., помістив автомобіль в обігрювальний бокс, за адресою м.Токмак, вул..Володарського, 731. На прохання відповідача вирішити питання по сплаті послуг перевезення та вирішення питання по вантажу, 10 березня 2015 р. в присутності представників ТОВ ПП «Еконія» ОСОБА_8., ОСОБА_9 був складений ОСОБА_2 огляду та відбулося вивантаження продукції до теплого приміщення, з метою звільнення автомобіля, з боку представників позивача відбулася фото фіксація, що підтверджується копією долученого акту.

11.03.2015 р. відповідачем направлена письмова претензія до ТОВ ПП «Еконія», яка була вручена, відповідно поштового повідомлення 16.03.2015 р., з проханням вирішити питання щодо вантажу, що підтверджується долученою до матеріалів справи претензією та копією поштового повідомлення.

На початку березня 2015р. відповідач отримав від позивача претензію щодо сплати вартості продукції в сумі 45215 грн. 50 коп.

Директор ТОВ ПП «Еконія» ОСОБА_10 звернувся з заявою про вчинення шахрайських дій з боку відповідача до Золотоношського МВ УМВС України в Черкаській області, за ознаками ст.190 ч. 1 КК України.

09 квітня 2015 р. працівниками Золотоношського МВ УМВС, на підставі ували Золотоношського міськрайонного суду про надання дозволу на обшук від 07.04.2015 р. була проведена спроба проведення обшуку з метою відшукання продукції ТОВ ПІІ «Еконія». Але адреса в ухвалі не відповідала дійсності, що підтверджується копією ухвали.

Відповідач зазначає, що 09.04.2015р. отримав по безготівкового рахунку оплату за здійснені послуги по заявці №133 від 12.02.2015 р. та був згодний повернути вантаж.

08 травня 2015 р. працівниками Золотоношського МВ УМВС, на підставі ували Золотоношського міськрайонного суду про надання дозволу на обшук, здійснений обшук та вилучення в повному обсязі продукції ТОВ ПІІ «Еконія». Як пояснив ФОП ОСОБА_1А, був згодний добровільно передати воду, але була відсутня довіреність у представника ТОВ ПІІ «Еконія» на отримання вантажу. Копія протоколу та ухвали відповідачу не вручені, що підтверджується копією рапорту працівника Токмацького РВ УМВС та відеозаписом.

Факт проведення обшуку та вилучення продукції ТОВ ППІ «Еконія» підтверджується проведеної перевіркою та Висновком Токмацьким МВ УМВС, за заявою ОСОБА_11, щодо незаконного пошкодження невідомими замку на гаражу домоволодіння №731 по вул..Володарського в м.Токмак.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

За ініціативою суду, судовий процес ведеться із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу.

Судовий процес завершено 10.08.2015р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення, в присутності представників сторін.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Притягнення до господарсько-правової відповідальності можливе лише при наявності всіх передбачених законом умов, їх сукупність утворює склад господарського правопорушення, який є підставою господарсько - правової відповідальності.

Ст.218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

12 лютого 2015 року, відповідно договору №598 від 01 липня 2014 р. про

організацію перевезень між Субєктом підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (як перевізником) та ТОВ ПІІ «Еконія» (як замовником) (далі договір), відповідачем, як стороною по договору отримана заявка №133 від 12.02.2015 на перевезення фасованої питної води, яка належала позивачу по справі, по маршруту Черкаська обл., м.Золотоноша, вул..Шевченка, 24 до місця розвантаження -ТОВ «Мегамаркет-Д», м.Донецьк, вул.Більшовиків, 36.

Обумовлена сторонами оплата складала 11000 грн.

Загрузка вантажу була здійснена в автомобіль Рено держ. номер НОМЕР_1, причеп держ.номер АР 50-32 ХТ, під керуванням ОСОБА_6., що належить відповідача При завантажені вантажу були складені відповідні товарно-транспортні накладні.

Дата розвантаження у заявці №133 була зазначена як 13 лютого 2015 р. о 9 годині.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що 12 лютого 2015 року від позивача на адресу відповідача надійшла заявка № 133 на перевезення фасованої питної води, яка належать позивачу (далі -«продукція»).

Відповідно до видаткових накладних № Б00000499 та № Б00000500 від 12 лютого 2015 року з наявністю підпису уповноваженого представника відповідача ОСОБА_5, загальна вартість продукції, яка підлягала перевезенню складає 45 215, 50 (сорок п'ять тисяч двісті п'ятнадцять гривень) грн.

20 лютого 2015 позивачу стало відоме, що вантаж, який був предметом перевезення, не потрапив до місця вивантаження, вказаного у заявці. У ході телефонних переговорів представник відповідача повідомив, що поскільки точкою вивантаження продукції є місто Донецьк, до якого пролягає велика кількість перепускних пунктів у зв'язку з проведенням АТО, виникають проблеми з проходженням одного із таких пунктів перепустки. На пропозицію повернути продукцію на склад позивача, відповідач відмовився, мотивуючи економічною недоцільністю.

02 березня 2015р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію (вихідний №02/03-15/01) з вимогою відшкодування, завданих неналежним виконанням умов договору, збитків.

Але викладені позивачем обставини спростовуються наданими відповідачем доказами та запереченнями.

Як вже вище зазначалось, до місця вивантаження продукції в м.Донецьк, на територію, яка не підконтрольна Збройним Силам України, шлях пролягав через декілька блок постів. 13 лютого 2015 р. автомобіль Рено держ.номер АР 04-52 АН з продукцією ТОВ ПІІ «Еконія» був затриманий на блокпосту в м.Курахове Донецької області, тобто за кілька десятків км., до місця вивантаження.

Відповідно до договору про організацію перевезень №598 від 01 липня 2014р., передбачено: п.2.4.2, замовник зобов'язується забезпечити своєчасне оформлення

товарно-транспортних накладних та інших документів; п.2.4.3 замовник зобов'язується

узгодити можливість під'їзду до місця завантаження та розвантаження, згідно правил

експлуатації транспортних засобів. Тобто відповідно вимог договору на перевезення, забезпечення всіма необхідними документами на вантаж є обов'язком замовника.

Позивачем не були виконані вимоги п.п. 2.4.2 та 2.4.3 договору про організацію перевезень №598 від 01 липня 2014р., і як наслідок причиною затримки вантажу було відсутність пропуску на вантаж на територію АТО, про що був проінформований менеджер ТОВ ШІ «Еконія» ОСОБА_7.

11.03.2015 р. відповідачем направлена письмова претензія до ТОВ ПП «Еконія», яка була вручена відповідно поштового повідомлення 16.03.2015 р. з проханням вирішити долю вантажу та відшкодуванню збитків, що підтверджується долученою претензією та копією поштового повідомлення.

09.04.2015р. відповідач отримав по безготівкового рахунку оплату за здійснені послуги по заявці №133 від 12.02.2015 р. та був згодний повернути вантаж.

Але, внаслідок звернення директора ТОВ ПП «Еконія» ОСОБА_10 до Золотоношського МВ УМВС України в Черкаській області з заявою про вчинення шахрайських дій з боку відповідача, за ознаками ст.190 ч. 1 КК України, 09 квітня 2015 р. працівниками Золотоношського МВ УМВС, на підставі ували Золотоношського міськрайонного суду про надання дозволу на обшук від 07.04.2015р., була проведена спроба проведення обшуку з метою відшукання продукції ТОВ ПІІ «Еконія». Але адреса в ухвалі не відповідала дійсності, що підтверджується копією ухвали.

08 травня 2015 р. працівниками Золотоношського МВ УМВС, на підставі ували Золотоношського міськрайонного суду про надання дозволу на обшук, здійснений обшук та вилучення в повному обсязі продукції ТОВ ПІІ «Еконія» в присутності представників позивача.

Факт проведення обшуку та вилучення продукції ТОВ ППІ «Еконія» підтверджується проведеної перевіркою та висновком Токмацьким МВ УМВС, за заявою ОСОБА_11, щодо незаконного пошкодження невідомими замку на гаражу домоволодіння №731 по вул..Володарського в м.Токмак (копії долучені до матеріалів справи).

На теперішній час у відповідача товар позивача відсутній.

Вищезазначеним відповідач довів відсутність своєї вини в утворенні збитків у позивача.

Письмової ініціативи щодо повернення майна від позивача до відповідача не надано.

Крім того, факт втрати відповідачем майна позивачем не доведений і відсутній (так як майно було вилучено працівниками Золотоношського МВ УМВС, на підставі ували Золотоношського міськрайонного суду про надання дозволу на обшук, з місцезнаходження відповідача, і при цьому були присутні представники позивача.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання, або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, право або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміють витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання, або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992р. Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, для настання відповідальності по відшкодуванню шкоди необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

- шкоди (збитки);

-протиправна поведінка особи, що завдала шкоду;

-причинно-наслідковий звязок між шкодою і протиправною поведінкою особи, що її спричинила;

-вина.

З обставин не вбачається протиправна поведінка відповідача, причинно-наслідковий звязок між шкодою (збитками) і протиправною поведінкою особи, що її спричинила, відсутня вина відповідача.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також пояснення представників сторін і документи, додані до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведена належними документальними доказами правомірність заявленої до стягнення суми збитків з відповідача.

Крім того, п. 6. 1. договору, жодна з сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за будь - які затримки чи порушення, зумовлені причинами, що находяться понад контролем даної сторони, які неможливо було передбачити чи уникнути, включаючи, без обмежень, оголошені чи фактичні війни, громадські заворушення, злочини, скоєні відносно водія, транспорту або вантажу, навмисні збитки, блокади ембарго, землетруси, повені, пожежі та інакші стихійні лиха, мор чи епідемії, які виникли після укладення даного договору.

Слід зазначити, що здійснення відповідачем перевезення вантажу на територію, що включена до переліку таких населених пунктів, на території яких здійснюється антитерорестична операція, це додатково підтверджує як факт дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерорестичної операції» №1669-VII від 02.09.2014р., так і наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Правомірність застосування приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерорестичної операції» №1669-VII від 02.09.2014р. підтверджується судовою практикою апеляційних судів і Вищого господарського суду України (постанова Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. та постанова Вищого господарського суду України від 21.07.2015р. № 908/3727/14).

З огляду на викладене, в позові слід відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем, згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд:

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями Еконія, м. Золотоноша, Черкаська область до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1, м. Токмак, Запорізька область відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його підписання.

Дата підписання рішення 20 серпня 2015р.

Суддя Н.С. Кутіщева - Арнет