номер провадження справи 24/135/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015 Справа № 908/3582/15

позивач 1: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (юридична адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 206, адреса для листування: 69037, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 60-Б, ідентифікаційний код 37573068)

позивач 2: Міське комунальне підприємство ОСНОВАНІЄ (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А, ідентифікаційний код 20485152)

до відповідача: публічне акціонерне товариство Страхова компанія Оранта Січ (69104, м. Запоріжжя, вул. Малиновського, буд. 16, ідентифікаційний код 02307292)

про внесення змін до п. 1 додаткової угоди від 01.12.2011р. до договору оренди майна № 67/05 від 02.12.2002р.

Суддя Азізбекян Т.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 176/01/01-10 від 15.12.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 05 від 02.01.2015р.

10.06.2015р. на адресу господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява № 170/02-02 від Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради і Міського комунального підприємства Основаніє з вимогами до публічного акціонерного товариства Страхова компанія ОСОБА_2 Січ про внесення змін до пункту 1 додаткової угоди від 01.12.2011р. до договору оренди від 02.12.2002р. № 67/05, виклавши його в наступній редакції: 1. Пункт 1.2 розділу 1 Предмет договору договору оренди від 02.12.2002 № 67/05 викласти в новій редакції: 1.2. Приміщення передається в оренду для розміщення фінансової установи площею 22,15 кв. м. та розміщення відділу з продажу непродовольчих товарів площею 10 кв. м.. 2. Внести зміни до пункту 2 додаткової угоди від 01.12.2011р. до договору оренди від 02.12.2002 № 67/05, виклавши його в наступній редакції: Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 розмір орендної плати становить:

Ор = Вп*Сор*І інф.*Ім,

100 % *12

де: Вп вартість орендованого приміщення, визначена експертним шляхом (станом на 30.11.2002р.) становить 11 778,00 грн. за 35,93 кв. м., вартість орендованого приміщення площею 32,15 кв. м. 10 538,90 грн. Сор орендна ставка, яка встановлюється: 40% - розміщення фінансової установи на площі 22,15 кв. м.; 18 % - розміщення відділу з продажу непродовольчих товарів, площею 10 кв.м.. І інф. індекс інфляції з дати проведення незалежної оцінки обєкта оренди до дати перерахунку орендної плати 2,772 (грудень 2002 грудень 2011); Ім. індекс інфляції за базовий місяць розрахунку орендної плати; Ор - орендна плата розраховується згідно з рішенням сесії Запорізької міської ради № 47 від 06.04.2011р. таким чином:

Ор1 = 7260,86 грн. * 40% * 2,772 = 670,90 грн.

100 % * 12

Ор 2- 3278,04 грн. * 18% * 2,772 = 136,30 грн.

100 % * 12

Ор =Ор (орендаря) + Ор. (суборендаря) = 670,90 грн. + 136,30 грн. = 807,20 грн. Розмір орендної плати за оренду орендованого приміщення за грудень 2011р. дорівнює 807,20 грн. Інші умови додаткової угоди від 01.12.2011р. залишаються без змін.

Ухвалою від 10.06.2015р. за поданими матеріалами порушено провадження № 24/135/15, розгляд господарської справи № 908/3582/15 призначений на 14.07.2015р.

В судовому засіданні 14.07.2015р. оголошувалась перерва до 03.08.2015р.

Ухвалою суду від 03.08.2015р., за письмовим клопотанням сторони термін вирішення спору продовжений на 15 днів до 18.08.2015р. Розгляд справи призначено на 18.08.2015р.

В судовому засіданні 18.08.2015р. оголошено перерву до 25.08.2015р.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

У засіданні суду 17.03.2015р. оголошено вступна та резолютивна частини рішення.

Позивачі підтримали вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та зазначили, що У відповідності до п. 1.1 договору оренди нежитлового приміщення /67/05, укладеного між сторонами 02.12.2002р., відповідачу передано в строкове оплатне користування частина нежитлового приміщення X підвалу (літ. А-8), загальною площею 32,15 кв. м., в будинку 16 по вулиці Малиновського в місті Запоріжжі, у складі Ѕ приміщення № 1 площею 1,95 кв. м., Ѕ частини приміщення № 2 площею 6,5 кв. м. та торгівельного залу № 3 площею 23,7 кв. м. Приміщення передано для використання під офіс. В результаті планової перевірки фінансово-господарської діяльності департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, проведеної державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області на початку 2015 року, було виявлено, що додаткова угода від 01.12.2011р. до договору оренди була укладена із застосуванням невірного розміру річної орендної ставки. Так, замість орендної ставки у розмірі 40%, яка спеціально передбачена для розміщення фінансових установ, була застосована ставка у розмірі 18%, яка передбачена для офісів, що є порушенням п. 3 додатку 2 Методики розрахунку розміру орендної плати та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. № 786, п.1 рішення Запорізької міської ради від 06.04.2011р. № 47. Позивач 1 направляв відповідачу проект договору про внесення змін до додаткової угоди від 01.12.2011 р. до договору оренди від 02.12.2002 № 67/05 від 07.05.2015 р. та пропонував внести зміни до пунктів 1 та 2 додаткової угоди від 01.12.2011р. Проте, відповідач не підписав договір про внесення змін до додаткової угоди від 01.12.2001р. У звязку з чим просять суд, на підставі п. 6 ч. 2 ст.16, ч. 3 ст. 631, ч. 1 ст. 632, ч. 1 ст. 648, ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, ч. ч. 4, 5 ст. 188 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 3 додатку 2 Методики розрахунку розміру орендної плати та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. № 786, п.1 рішення Запорізької міської ради від 06.04.2011р. № 47, позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує та вважає, що позивачами не доведено обставин, з існуванням яких Закон або договір № 67/05 від 02.12.2002р. повязує можливість внесення змін до останнього в частині збільшення розміру орендної плати з грудня 2011 року, тобто ціни Договору за рішенням суду. Свої заперечення відповідач виклав у відзиві на позовну заяву від 14.07.2015р. № 2572 та письмових поясненнях від 21.08.2015р. № 3157.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

02.12.2012р. між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (Орендодавець), комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання № 5» (Балансоутримувач) та відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 - Січ» (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 67/05 з додатками та додатковими угодами до нього.

У відповідності до п. 1.1. договору (в редакції додаткової угоди від 27.10.2014р.) відповідачу передано в строкове оплатне користування частина нежитлового приміщення X підвалу (літ. А-8), загальною площею 32,15 кв. м., в будинку 16 по вулиці Малиновського в місті Запоріжжі, у складі Ѕ приміщення № 1 площею 1,95 кв. м., Ѕ частини приміщення № 2 площею 6,5 кв. м. та торгівельного залу № 3 площею 23,7 кв. м.

Приміщення передано для розміщення офісу (п. 1.2.).

Передача обєкту оренди підтверджена актом прийому-передачі від 02.12.2002р.

Договір укладено строком на 3 роки (з 02.12.2002р. по 02.12.2005р.).

Після закінчення терміну дії договору оренди жодна із сторін не заявила про його припинення, у звязку із чим, договір продовжив свою дію до 02.12.2017р.

Додатковими угодами від 30.04.2010р. та 01.08.2012 р. до договору оренди внесено зміни в частині заміни Балансоутримувача з КП «ВРЕЖО № 5» на КП «ВРЕЖО № 11», а потім на Міське комунальне підприємство «Основаніє».

Згідно з додатковою угодою від 01.06.2011р. до договору оренди змінено Орендодавця з Управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Позивачі вказують, що в результаті планової перевірки фінансово-господарської діяльності департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, проведеної державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області на початку 2015 року, було виявлено, що додаткова угода від 01.12.2011 р. до договору оренди була укладена із застосуванням невірного розміру річної орендної ставки. Так, замість орендної ставки у розмірі 40%, яка спеціально передбачена для розміщення фінансових установ, була застосована ставка у розмірі 18%, яка передбачена для офісів.

З метою усунення вищевказаного порушення департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради було підготовлено проект відповідної додаткової угоди до договору оренди, який було направлено відповідачу разом з листом від 26.03.2015р. № 1298/01/01-07. Відповідач, листом від 10.04.2015 № 1271 повідомив позивача 1 про те, що не згодний на приведення розміру орендної плати.

Позивач 1 листом від 12.05.2015р. № 1891/01/01-07 направив проект договору про внесення змін до додаткової угоди від 01.12.2011р. до договору оренди від 02.12.2002р. № 67/05 від 07.05.2015 р. та запропонував внести зміни до пунктів 1 та 2 додаткової угоди від 01.12.2011 р. до договору оренди від 02.12.2002 р. № 67/05.

З огляду на те, що відповідач не підписав договір про внесення змін до додаткової угоди від 01.12.2011р. до договору оренди від 02.12.2002 № 67/05 нежитлового приміщення по вул. Малиновського, 1б, позивачі звернулися до суду з позовом про внесення змін до п. 1 додаткової угоди від 01.12.2011р. до говору оренди від 02.12.2002р. № 67/05.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на п. 6 ч. 2 ст.16, ч. 3 ст.631, ч.1 ст. 632, ч. 1 ст. 648, ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, ч. ч. 4, 5 ст. 188 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 3 додатку 2 Методики розрахунку розміру орендної плати та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. № 786, п.1 рішення Запорізької міської ради від 06.04.2011р. № 47.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Предметом оренди за договором № 67/05 від 02.12.2002р. є комунальне майно, тому правовідносини сторін щодо порядку користування ним регулюються приписами Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму...

Згідно ст. 632 Цивільного кодексу України, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар за користування обєктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковою угодою від 01.12.2011р. до договору оренди від 02.12.2002р. № 67/05 встановлено, що орендна ставка встановлюється у розмірі 18% (офіс).

Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг встановлено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Статтею 2 Закону України «Про страхування» визначено, що страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, зокрема, є: фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України «Про господарські товариства», з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Відповідач є страховою компанією, про що свідчить інформація із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Так, в розділі про види діяльності вказано, що підприємство займається різними видами страхування, крім страхування життя.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. № 786 затверджено Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу.

Пунктом 1 Методики визначено, що дану Методику розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майна державного підприємства, організації, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил, інших військових формувань, органами, підрозділами, закладами та установами Держспецзвязку, рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки), а також майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації).

Пунктом 3 Додатку 2 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу передбачено, що за використання нерухомого державного майна під розміщення фінансових установ орендна ставка складає 40 %.

Проте, матеріали справи свідчать, що додаткова угода від 01.12.2011р. до договору оренди була укладена із застосуванням невірного розміру річної орендної ставки. Так, замість орендної ставки у розмірі 40%, яка спеціально передбачена для розміщення фінансових установ, була застосована ставка у розмірі 18%, яка передбачена для офісів.

Таким чином, додаткова угода від 01.12.2011р. була укладена з порушенням п. 3 додатку 2 Методики розрахунку розміру орендної плати та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786,. п.1 рішення Запорізької міської ради від 06.04.2011р. № 47.

Встановлено, що в подальшому, зокрема додатковою угодою від 27.10.2014р. до договору оренди, при розрахунку розміру орендної плати за грудень 2013 застосовано правильний розмір орендної ставки у розмірі 40%.

Зміна або розірвання договору регулюється ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Статтею 652 Цивільного кодексу України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Позивачами не надано доказів згоди сторін на зміну умов договору, істотного порушення відповідачем умов договору та завданої з цього приводу шкоди, істотної зміни стану обєкта оренди, істотної зміни обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та доказів виняткових випадків, при яких допускається зміна умов договору.

Згідно ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Встановлено, що відповідач виконав усі умови договору в 2011 році, 2012 році, тобто сплатив позивачам орендну плату у повному обсязі, розмір якої був передбачений договором.

Позивачі не наводять підстав, визначених Законом, не посилаються на умови договору з цього приводу, які можна звязати зі зміною розміру орендної плати з грудня 2011 року - ціни договору.

Розглянувши заяву відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до норм ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строки позовної давності встановлені нормами ст. ст. 257, 258 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальний строк позовної давності, закріплений статтею 257 ЦК України, становить три роки.

В даному випадку до вимог щодо внесення змін до договору застосовується загальний строк позовної давності в 3 роки.

Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Закон не встановлює якою саме стороною повинна надаватись заява про застосування строку позовної давності, але дана заява повинна бути зроблена під час розгляду справи судом до моменту винесення рішення по суті заявлених вимог.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачами порушено загальний строк позовної давності, оскільки позивачі просять внести зміни в додаткову угоду від 01.12.2011р. Поважність причини пропуску строку позовної давності позивачами не доведено.

Отже, з підстав зазначених вище, суд відмовляє у задоволені позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 45, 49,75,82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Т.А. Азізбекян

Повне рішення складено 28.08.2015р.