ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" серпня 2015 р.Справа № 922/3752/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвіра Д.М.

розглянувши справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія", с. Дем'янівка
до Приватного підприємство "Ріна-Харків", м. Харків
про стягнення коштів у сумі 141470,15 грн.
за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: Тамазликара Л.Й., довіреність б/н від 01.07.2015 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Вікторія" - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Приватного підприємства "Ріна-Харків" - про стягнення основного боргу в розмірі 90000,00 грн.; інфляційних втрат в розмірі 48871,00 грн.; 3% річних в розмірі 2599,15 грн. Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2830,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідач своїх зобов'язань з оплати вартості отриманого товару згідно видаткової накладної № 35 від 13.03.2013 р.

В судове засідання 25 серпня 2015 року позивач свого уповноваженого представника не направив, втім 18.08.2015 р. через канцелярію суду від нього надійшла заява (вх.№ 33125) про відмову від позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 48871,00 грн. та 3% річних в сумі 2599,15 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд припинити провадження у справі у зв'язку з оплатою основного боргу в розмірі 90000,00 грн. та витрат позивача на сплату судового збору в сумі 2830,00 грн., а також у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

11 березня 2013 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок № 35 від 11.03.2013 р. на оплату протягом 3 днів 23,5 тон нуту загальною вартістю 164500,00 грн. ( з урахуванням ПДВ) (рахунок № 35 від 11.03.2013 р. арк.с. 28).

13 березня 2013 року позивач поставив, а відповідач прийняв нут в кількості 23,5 тон на загальну суму 164500,00 грн. (з урахуванням ПДВ), що підтверджується видатковою накладною № 35 від 13.03.2013 р. на суму 164500,00 грн., довіреністю № 32 від 13.03.2013 р., товарно-транспортною накладною № 92 від 13.03.2013 р., податковою накладною № 75/2 від 13.03.2013 р.(арк.с. 29-33).

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення (арк.с. 34-36), свідчать про сплату відповідачем за поставлений згідно видаткової накладної № 35 від 13.03.2013 р. товар в період з 19.04.2013 р. по 26.12.2014 р. коштів в сумі 74500,00 грн. (19.04.2013 р. - 28000,00 грн.; 11.11.2014 р. - 26500,00 грн.; 26.12.2014 р. - 20000,00 грн.).

Позивач стверджує, що решта поставленого товару (на суму 90000,00 грн.) до звернення з позовом у даній справі відповідачем оплачена не була.

В період з 22 липня 2015 року по 06 серпня 2015 року (після порушення провадження у даній справі 01.07.2015 р.) відповідач сплатив за поставлений згідно видаткової накладної № 35 від 13.03.2013 р. товар - 90000,00 грн., а також сплатив 2830,00 грн. судового збору за подання позивачем позовної заяви у даній справі (платіжні доручення №№ 334 від 22.07.2015р. на суму 30000,00 грн.; 340 від 24.07.2015р. на суму 10000,00 грн.; 353 від 06.08.2015р. на суму 2830,00 грн.; 351 від 06.08.2015р. на суму 50000,00 грн., арк.с.56-59).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Встановлені судом обставини справи свідчать про виникнення між сторонами у спрощений спосіб (шляхом виставлення позивачем відповідачу рахунку № 35 від 11.03.2013 р., підписання сторонами видаткової накладної № 35 від 13.03.2013 р., арк.с. 28, 30) договірних відносин щодо поставки 23,5 тон нуту загальною вартістю 164500,00 грн.

Згідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору поставки позивач поставив, а відповідач прийняв 13.03.2013 р. 23,5 тони нуту загальною вартістю 164500,00 грн. Відповідні обставини не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на положення ч. 1 ст. 692 ЦК України та враховуючи факт поставки товару 13.03.2013 р., строк оплати вартості отриманого відповідачем від позивача товару станом на момент розгляду даної справи - настав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що відповідач частково виконав свої грошові зобов'язання до моменту звернення позивача з позовом у даній справі до суду (30.06.2015 р.), сплативши за отриманий товар 74500,00 грн. (19.04.2013 р. - 28000,00 грн.; 11.11.2014 р. - 26500,00 грн.; 26.12.2014 р. - 20000,00 грн.), що підтверджується платіжними дорученнями №№ 180 від 19.04.2013 р. на суму 28000,00 грн.; 657 від 11.11.2014 р. на суму 26500,00 грн.; 742 від 26.12.2014 р. на суму 20000,00 грн. (а.с. 34-36).

Доказів про оплату отриманого від позивача товару згідно видаткової накладної № 35 від 13.03.2013 р. до порушення провадження у даній справі (01.07.2015 р.) в більшій частині або в повному обсязі відповідачем, в порушення положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з оплати нуту, отриманого згідно видаткової накладної № 35 від 13.03.2013 р. станом на момент порушення провадження у даній справі (01.07.2015 р.) становила 90000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з оплати отриманого згідно видаткової накладної № 35 від 13.03.2013 р. товару в сумі 90000,00 грн.

Разом з тим, після порушення провадження у даній справі (01.07.2015 р.), в період з 22.07.2015 р. по 06.08.2015 р. відповідачем було сплачено заборгованість з оплати товару в сумі 90000,00 грн., отриманого ним від позивача на підставі видаткової накладної № 35 від 13.03.2013 р.

Отже, на час розгляду судом даної справи предмет спору (заборгованість в сумі 90000,00 грн.) - відсутній.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 90000,00 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України - у зв'язку відсутністю предмету спору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Заявою (вх.№ 33125 від 18.08.2015 р.) позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 48871,00 грн. та 3% річних в сумі 2599,15 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову.

Згідно з ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи. Ця заява підписується позивачем. До прийняття відмови позивача від позову господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цієї дії у представника відповідача.

З огляду на наведене, враховуючи відмову від позову в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 48871,00 грн. та 3% річних в сумі 2599,15 грн. уповноваженим представником позивача, відсутність підстав вважати, що відповідна відмова може порушити чиї-небудь права чи законні інтереси, суд дійшов висновку про прийняття відмови позивача від позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 48871,00 грн. та 3% річних в сумі 2599,15 грн.

З огляду на наведене, суд припиняє провадження у даній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 48871,00 грн. та 3% річних в сумі 2599,15 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до якої, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір у даній справі доведено до суду внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, витрати по сплаті судового збору в сумі 2830,00 грн. мають бути покладені на нього.

Разом з тим, оскільки відповідач платіжним дорученням № 353 від 06.08.2015р. на суму 2830,00 грн. повністю сплатив витрати по сплаті судового збору у даній справі в сумі 2830,00 грн., суд не покладає на нього даною ухвалою відповідні витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 80, 86, суд -

УХВАЛИВ:

Припинити провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 90000,00 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Припинити провадження у справі в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 48871,00 грн. та 3% річних в сумі 2599,15 грн. на підставі п.4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Суддя Т.Д. Суярко