РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2015Справа №910/14681/15

за позовом: Концерну «Стальпромбуд», м.Дніпропетровськ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», м.Київ,

за участю третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Стародубової Ірини Анатоліївни, м.Київ, іпн

за участю третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Руденко Яни Володимирівни, м.Павлоград, іпн

про визнання зобов'язань припиненими та визнання відсутнім права

та також за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», м.Київ,

до відповідача: Концерну «Стальпромбуд», м.Дніпропетровськ,

про стягнення 4 655 215,60 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Нестеренко М.О. - по дов., Давидова Д.О. - по дов.

від відповідача: Горбенко К.О. - по дов.

від третьої особи 1: Можаєв М.О. - по дов.

від третьої особи 2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Концерн «Стальпромбуд», м.Дніпропетровськ звернувся до господарського суду м.Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», м.Київ про:

- визнання припиненим з 01.12.2014р. зобов'язання Концерну «Стальпромбуд» перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р. в частині зобов'язань за кредитом в розмірі 4 000 000 грн. у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

- визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» права стягнення з Концерну «Стальпромбуд» заборгованості за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилався на приписи ст.ст.601, 606 Цивільного кодексу України та зазначив, що на підставі договору б/н від 14.11.2014р. про відступлення права вимоги, укладеного між Концерном «Стальпромбуд» та Стародубовою Іриною Анатоліївною, та договору б/н від 14.11.2014р. про відступлення права вимоги, укладеного між Концерном «Стальпромбуд» та Руденко Яною Володимирівною, заявник отримав право вимагати повернення вкладів за договорами б/н від 17.03.2014р. та б/н від 04.07.2013р. про відкриття та обслуговування банківського рахунку. На думку заявника, укладання вказаних договір відступлення права вимоги є підставою для зарахування зустрічних однорідних вимог в результаті поєднання кредитора і боржника в одній особі.

Відповідач у відзиві №04/3770 від 14.07.2015р., поясненнях №04/4074 від 05.08.2015р. та під час розгляду спору у судовому засіданні 10.08.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що приписи ст.606 Цивільного кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин. Одночасно, вказаним учасником судового процесу наголошено, що станом на 01.12.2014р. строк виконання позивачем свого обов'язку з повернення кредиту за договором №18/08-2013 від 13.08.2013р. не настав, а отже у даному випадку не може бути здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою від 16.07.2015р. господарського суду міста Києва прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» до Концерну «Стальпромбуд» про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4 000 000 грн., процентів за користування кредитними коштами в сумі 570 739,67 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 84 475,93 грн.

У судовому засіданні 10.08.2015р., представником позивача зазначено, що до вказаної вище суми процентів включено суму в розмірі 13 150,68 грн., що станом на момент вирішення справи по суті є простроченими процентами.

В обґрунтування позовних вимог Публічне акціонерне товариство «Банк «Камбіо» посилалось на неналежне виконання Концерном «Стальпромбуд» умов кредитного договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, що і стало підставою для нарахування пені в розмірі 84 475,93 грн.

Позивач у відзиві б/н від 24.07.2015р. проти задоволення зустрічних позовних вимог надав заперечення з огляду на відсутність у Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» права стягнення з Концерну «Стальпромбуд» заборгованості за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р. у зв'язку з припиненням зобов'язань сторін на підставі ст.ст.601, 606 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 12.06.2015р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб 1, 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Стародубову Ірину Анатоліївну та Руденко Яну Володимирівну.

Третя особа 1 у поясненнях б/н від 21.07.2015р. позовні вимоги Концерну «Стальпромбуд» підтримала. Проти задоволення зустрічного позову третя особа 1 надала заперечення.

Третя особа 2 пояснень по суті спору не представила, своєї правової позиції з приводу первісного та зустрічного позовів не висловила.

У судове засідання третя особа 2 не з'явилась, представника не направила, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористалась. Проте, за висновками суду, Руденко Яна Володимирівна була належним чином повідомлена про час та місце розгляду спору з огляду на наступне.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України).

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів місцем проживання третьої особи на теперішній час є: 51400, м.Павлоград, вул.Радянська, 81, кв.34.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу 29.07.2015р. з метою повідомлення вказаного учасника судового процесу про час та місце розгляду справи.

Судову кореспонденцію було вручено адресату, що підтверджується поштовим повідомленням №184.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Руденко Яни Володимирівни, яка наявна в матеріалах справи, з огляду на наявні в матеріалах справи докази отримання вказаною особою судової кореспонденції, суд дійшов висновку про належне повідомлення вказаного учасника судового процесу про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у третьої особи 2 можливості дізнатись про слухання справи за її участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зауважує, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що третя особа 2 не була позбавлена права та можливості ознайомитись з ухвалою від 29.07.2015р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З приводу неявки третьої особи 2 в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Аналогічні права третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору визначено ст.27 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 29.07.2015р. явка учасників судового процесу у судове засідання обов'язковою не визнавалась, а третьою особою 2 клопотань про відкладення розгляду справи не заявлялось.

При цьому, як зазначено вище, господарський суд має право відкласти розгляд справи лише у межах строків, передбачених ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд наголошує, що строк вирішення спору фактично сплив, а отже у суду відсутня можливість відкладення розгляду спору на іншу дату.

Суд зазначає, що розгляд справи №910/14681/15 здійснюється з 09.06.2015р., а отже подальше відкладення може призвести до порушення приписів господарського процесуального законодавства України та вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що третя особа 2 не з'явилась в судове засідання 10.08.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та третьої особи 1, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу норм ч.2 ст.1069 Цивільного кодексу України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.345 Господарського кодексу України встановлено, що у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як свідчать матеріали справи, 13.08.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» (кредитор) та Концерном «Стальпромбуд» (позичальник) було укладено кредитний договір №18/08-2013р., відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених правочином, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У п.1.2 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. сторонами погоджено, що сума кредиту складає 4 000 000 грн.

Датою видачі кредиту є 13.08.2013р., а датою повернення - 30.11.2015р. (п.п.1.2, 1.3 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р.).

Пунктом 1.5 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. визначено процентну ставку за користування кредитними коштами на рівні 24% річних.

Сторонами узгоджено, що договір вступає в силу з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п.5.6 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №18/08-2013 від 13.08.2013р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором, який підпадає під правове регулювання норм статей 1054-10571 Цивільного кодексу України, а в частині, що не суперечить вказаним нормам та умовам договору, регулюється ст.1046-1053 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У п.1.8 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р контрагентами погоджено, що зобов'язання за правочином забезпечуються іпотекою комплексу будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул.Цимлянська, буд.3б, і комплексу будівель, розташованих у Дніпропетровській області, у місті Кривий Ріг, вул.Акціонерна, буд.7д, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Техбудпром».

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вказувалось вище, у п.1.2 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. сторонами погоджено, що сума кредиту складає 4 000 000 грн.

Датою видачі кредиту контрагенти у п.1.3 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. визначили 13.08.2013р.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» було перераховано на рахунок Концерну «Стальпромбуд» грошові кошти в сумі 4 000 000 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Факт отримання зазначеної суми грошових коштів протягом розгляду справи представником Концерну «Стальпромбуд» не спростовувався.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги всі наявні в матеріалах справи документи, враховуючи відсутність у відповідача заперечень з приводу отримання від позивача кредитних коштів в розмірі 4 000 000 грн., суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Камбіо» належним чином виконало свої грошові зобов'язання за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р.

Статтею 10561 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вказувалось судом, у п.1.5 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. сторонами погоджено процентну ставку за користування кредитними коштами на рівні 24% річних.

Проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно, у валюті кредиту, на фактичну суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, з дня видачі кредиту по день його повернення. Кількість днів у розрахунку процентів визначається за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці та році). Нарахування процентів здійснюється щомісячно за період з двадцять шостого числа попереднього місяця по двадцять п'яте число включно поточного календарного місяця та в день повернення кредиту. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день його повернення. У разі користування кредитом протягом одного дня (кредит отримано і повернуто протягом одного дня) нарахування та сплата процентів здійснюється за один день (п.2.3 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р.).

У п.2.4 спірного правочину зазначено, що позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день повернення кредиту.

Як свідчать матеріали справи, за користування кредитними коштами у період з 13.08.2013р. по 30.06.2015р. банком було нараховано проценти на загальну суму 1 806 903,95 грн.

З огляду на умови укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк сплати процентів, нарахованих за період з 13.08.2013р. по 30.06.2015р., настав.

Проте, за твердженнями відповідача, які з боку позивача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Концерном «Стальпромбуд» належним чином свої обов'язки зі сплати процентів за користування кредитними коштами виконано не було в результаті чого у останнього (з урахуванням часткових оплат) утворилась заборгованість в сумі 570 739,67 грн., з яких заборгованість станом на 30.03.2015р. становила 241 972,58 грн.

Наразі, наведена вище сума заборгованості позивача зі сплати процентів за користування кредитними коштами в межах договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. підтверджується представленими до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку Концерну «Стальпромбуд».

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже вказувалось, ст.526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як зазначалось судом, кінцевим строком повернення кредитних коштів контрагентами у п.1.4 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. визначено 30.11.2015р.

Одночасно, п.3.2.3 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. банку надано право припинити видачу кредиту або достроково вимагати повернення кредиту та проведення повного розрахунку, в тому числі, у випадку порушення позичальником будь-яких умов договору, наявності у позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами. При достроковому витребуванні кредиту банк надсилає позичальнику (на адресу, вказану позичальником при оформленні договору та надану ним при зміні місцязнаходження) вимогу щодо повернення кредиту та проведення повного розрахунку з банком. Позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти за фактичний строк користування кредитними коштами протягом десяти календарних днів з дати отримання вимоги банку про дострокове повернення кредиту.

Тобто, за наведеного вбачається, що сторонами у договорі №18/08-2013 від 13.08.2013р. передбачено право банку на дострокове повернення кредитних коштів та порядок його реалізації.

Як було встановлено вище, станом на 30.03.2015р. за Концерном «Стальпромбуд» обліковувалась заборгованість з внесення процентів за користування кредитними коштами в сумі 241 972,58 грн., що свідчить про порушення боржником положень п.п.1.5, 2.4 договору та, як наслідок, порушення прийнятих на себе зобов'язань.

З огляду на наведене, користуючись правом, що передбачене п.3.2.3 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р., банком було направлено позичальнику вимогу №22/827 від 01.04.2015р. про повернення кредиту та здійснення повного розрахунку.

Як свідчать матеріали справи, наведену вимогу відповідачем було направлено на адресу позивача, яка зазначена у розділі 6 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. та в повному обсязі відповідає місцезнаходженню Концерну «Стальпромбуд», яке зазначено у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Факт направлення 08.04.2015р. заявнику вимоги про дострокове повернення кредиту підтверджується поштовим повідомленням №384 та описом вкладення до цінного листа, що скріплений печаткою відділення поштового зв'язку.

З означеного поштового повідомлення вбачається, що Концерном «Стальпромбуд» було отримано вимогу №22/827 від 01.04.2015р. про повернення кредиту та здійснення повного розрахунку 27.04.2015р. Представниками позивача факт отримання від відповідача вказаної претензії не заперечено.

Таким чином, приймаючи до уваги умови укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що у позичальника виник обов'язок з дострокового повернення кредитних коштів в сумі 4 000 000 грн., отриманих в межах договору №18/08-2013 від 13.08.2013р., та здійснення повного розрахунку за правочином, що повинен був бути виконаний позивачем протягом десяти календарних днів з дати отримання вимоги банку.

Тобто, останнім строком виконання вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» було 07.05.2015р.

Проте, за твердженнями Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», які з боку Концерну «Стальпромбуд» не заперечувались, позичальником свої зобов'язання перед банком виконано не було, кредитні кошти в сумі 4 000 000 грн. не повернуто.

Наразі, твердження позивача про те, що зобов'язання Концерну «Стальпромбуд» перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р. в частині зобов'язань за кредитом в розмірі 4 000 000 грн. є припиненим з 01.12.2014р., суд вважає необґрунтованими, а первісні позовні вимоги в цій частині безпідставними. При цьому, суд виходить за наступного.

Частиною 1 ст.598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 203 Господарського кодексу України передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони.

Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 24.06.2015р. Верховного Суду України по справі №3-255гс15.

З наведеного вбачається, що припинення зобов'язання на підставі ст.601 Цивільного кодексу України може відбуватись за умови, що вимоги контрагентів є зустрічними та строк їх виконання настав на момент звернення з відповідною заявою.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України суд зазначає, що при зверненні до суду з вимогами про визнання зобов'язань припиненими з певної дати позивачем повинно бути доведено, що вимоги сторін саме на момент зарахування були зустрічними, а строк їх виконання настав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Виходячи зі змісту позовної заяви, на підтвердження наявності зустрічних однорідних вимог до Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» Концерном «Стальпромбуд» представлено до матеріалів справи договори про відступлення права вимоги.

Як вставлено судом, 14.11.2014р. між Стародубовою Іриною Анатоліївною (первісний вкладник) та Концерном «Стальпромбуд» (новий вкладник) було укладено договір б/н про відступлення права вимоги, який відповідно до п.1.1 спрямований на регламентацію правовідносин, що виникають з приводу відступлення права вимоги грошового зобов'язання в порядку та на умовах, визначених правочином та чинним законодавством України.

У п.1.2 вказаного правочину зазначено, що між первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» був укладений договір б/н від 17.03.2014р. про відкриття та обслуговування поточного рахунку №0822 у доларах США, з якого платіжним дорученням в іноземній валюті №3 від 19.06.2014р. було здійснено перерахування коштів на депозитний рахунок №0822 по договору №ДФ-04/822-3 від 16.06.2014р. на суму 200 000 грн.

На підставі означеного правочину первісний вкладник відступає, а новий вкладник набуває право вимоги на частину банківського вкладу (права грошової вимоги до банку), належну первісному вкладнику за основним договором в сумі 190 000 доларів США, що станови на 14.11.2014р. за курсом Національного банку України 2 928 359,23 грн. (п.2.1 договору б/н від 14.11.2014р.).

Пунктом 2.2 вказаного правочину передбачено, що новий вкладник одержує право вимоги замість первісного вкладника вимагати від боржника належного виконання його зобов'язань за основним договором, а саме сплатити на користь нового вкладника грошові кошти у розмірі, визначеному п.2.1 договору, проценти за користування вкладом, а також будь-які інші вимоги, що виникають з основного договору, як-то штрафні санкції.

Всі права та обов'язки за основним договором в частині стягнення від боржника заборгованості переходять до нового кредитора з дати підписання договору (п.3.3 договору б/н від 14.11.2014р.).

Листом б/н від 14.11.2014р. позивачем та третьою особою 1 було повідомлено відповідача про відступлення Стародубовою Іриною Анатоліївною права вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» на користь Концерну «Стальпромбуд».

Вказане повідомлення було отримано банком 01.12.2014р., що підтверджується відтиском печатки про реєстрацію вхідної кореспонденції за №573/3 від 01.12.2014р., що міститься у нижньому правому куті листа.

14.11.2014р. між Руденко Яною Володимирівною (первісний вкладник) та Концерном «Стальпромбуд» (новий вкладник) було укладено договір б/н про відступлення права вимоги, який відповідно до п.1.1 спрямований на регламентацію правовідносин, що виникають з приводу відступлення права вимоги грошового зобов'язання в порядку та на умовах, визначених правочином та чинним законодавством України.

У п.1.2 вказаного правочину зазначено, що між первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» був укладений договір б/н від 04.07.2013р. про відкриття та обслуговування поточного рахунку №0781.

У п.1.3 укладеного між позивачем та третьою особою 2 правочину вказано, що станом на 14.11.2014р. загальна сума вкладу первісного вкладника становить 649 629,44 доларів США, що станом на 14.11.2014р. за курсом Національного банку України становить 10 012 359,82 грн.

На підставі вказаного договору первісний вкладник відступає, а новий вкладник набуває право вимоги на частину банківського вкладу (права грошової вимоги до банку), належну первісному вкладнику за основним договором в сумі 70 000 доларів США, що станом на 14.11.2014р. за офіційним курсом Національного банку України складає 1 078 869,19 грн.

Пунктом 2.2 вказаного правочину передбачено, що новий вкладник одержує право вимоги замість первісного вкладника вимагати від боржника належного виконання його зобов'язань за основним договором, а саме сплатити на користь нового вкладника грошові кошти у розмірі, визначеному п.2.1 договору, проценти за користування вкладом, а також будь-які інші вимоги, що виникають з основного договору, як-то штрафні санкції.

Всі права та обов'язки за основним договором в частині стягнення від боржника заборгованості переходять до нового кредитора з дати підписання договору (п.3.3 договору б/н від 14.11.2014р.).

Листом б/н від 14.11.2014р. позивачем та третьою особою 2 було повідомлено відповідача про відступлення Руденко Яною Володимирівною права вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» на користь Концерну «Стальпромбуд».

Вказане повідомлення було отримано банком 01.12.2014р., що підтверджується відтиском печатки про реєстрацію вхідної кореспонденції за №573/2 від 01.12.2014р., що міститься у нижньому правому куті листа.

Враховуючи отримання права вимоги до банку на підставі вказаних вище договорів про відступлення права вимоги, Концерном «Стальпромбуд» було направлено відповідачу заяву №947/1 від 14.11.2014р. про дострокове розірвання кредитного договору та погашення кредиту шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Зазначену заяву було зареєстровано 01.12.2014р. Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» за вхідним номером 573/1.

У наведеній заяві позивач просив достроково розірвати кредитний договір №18/08-2013 від 13.08.2013р., достроково погасити заборгованість Концерну «Стальпромбуд» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з договорів про відступлення права вимоги.

Проте, суд зауважує, що зобов'язання Концерну «Стальпромбуд» перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р. в частині зобов'язань за кредитом в розмірі 4 000 000 грн. не можуть бути припиненими 01.12.2014р., оскільки станом на наведену дату у позивача не настав строк повернення кредитних коштів за договором №18/08-2013 від 13.08.2013р., внаслідок чого неможливим є зарахування зустрічних однорідних вимог.

Зокрема, вище судом було встановлено, що у договорі №18/08-2013 від 13.08.2013р. контрагентами було визначено строк повернення кредиту 30.11.2015р.

Одночасно, як свідчать матеріали справи, користуючись правом, що передбачене п.3.2.3 договору №18/08-2013 від 03.08.2013р., враховуючи наявність простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом, банком було направлено позичальнику вимогу №22/827 від 01.04.2015р. про повернення кредиту та здійснення повного розрахунку.

Внаслідок викладених обставин, за висновками суду, у позичальника виник обов'язок з дострокового повернення кредитних коштів в сумі 4 000 000 грн., отриманих в межах договору №18/08-2013 від 13.08.2013р., та здійснення повного розрахунку за правочином, що повинен був бути виконаний позивачем протягом десяти календарних днів з дати отримання вимоги банку. Тобто, останнім строком виконання вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» було 07.05.2015р.

Посилання позивача на положення п.2.5 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. в якості обґрунтування настання строку виконання основного зобов'язання позичальником за вказаним правочином на момент отримання листа №947/1 від 14.11.2014р. (01.12.2014р. - як дати, що визначена позивачем моментом зарахування зустрічних однорідних вимог), суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Пунктом 2.5 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. передбачено, що кредит може бути достроково повернутий позичальником повністю або частково зі сплатою процентів за фактичний строк користування за умови повідомлення банку не пізніше, ніж за десять днів до такого повернення. Тобто, умовами укладеного між сторонами правочину контрагентами встановлено окремий порядок дострокового повернення кредитних коштів, який у даному випадку позичальником дотримано не було.

Наразі, господарський суд зазначає, що направлення позичальником банку повідомлення №947/1 від 14.11.2014р. не свідчить про те, що станом на 01.12.2014р. відповідач був повідомлений про дострокове повернення кредиту, оскільки вказане повідомлення було отримано Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» 01.12.2014р., про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції у верхньому правому куті листа. Отже, враховуючи умови п.2.5 спірного правочину, суд дійшов висновку, що станом на 01.12.2014р. строк дострокового повернення позичальником суми кредиту за власною ініціативою не настав.

Тобто, з наведеного вище вбачається, що станом на момент подання до банку заяви №947/1 від 14.11.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», як кредитора за договором №18/08-2013 від 13.08.2013р., до Концерну «Стальпромбуд», як позичальника, не настав.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на те, що на момент направлення позичальником банку повідомлення №947/1 від 14.11.2014р. строк повернення кредитних коштів за спірним правочином не настав, господарський суд дійшов висновку, щодо відсутності правових підстав для визнання припиненим з 01.12.2014р. зобов'язання Концерну «Стальпромбуд» перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р. в частині зобов'язань за кредитом в розмірі 4 000 000 грн. внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки необхідною передумовою такого зарахування приписами ст.601 Цивільного кодексу України визначено факт настання строку виконання зобов'язань обома сторонами.

Одночасно, господарський вважає за необхідне зазначити, що визнання припиненим зобов'язання Концерну «Стальпромбуд» перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р. в частині повернення кредиту в розмірі 4 000 000 грн. на теперішній час також не вбачається можливим з огляду на наступне.

Як встановлено судом, на підставі Постанови №144 від 27.02.2015р. правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015р. прийнято рішення №46 про початок з 02.03.2015р. процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

За таких обставин, станом на момент вирішення спору по суті у відповідача було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою даного Закону України є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

За приписами ч.1 ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частинами 1, 2 ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено підстави ліквідації банку, зокрема, зазначено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії. Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

У ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказано, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду в процесі ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4 1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Статтею 48 вказаного нормативно-правового акту визначено перелік повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до яких, в тому числі, належить складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

У ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено заходи, що вчиняються уповноваженою особа Фонду для задоволення вимог кредиторів. Зокрема, зазначено, що вказана особа припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до частини 1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог кредиторів банку здійснюється за рахунок одержаних від реалізації майна банківської установи грошових коштів. Вказаною статтею також передбачено черговість задоволення кредиторських вимог та вказано, що вимоги до банку задовольняються в наступному порядку: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги, уповноважена особа Фонду не враховує суму грошових вимог цього кредитора (ч.4 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За таких обставин, з огляду на викладені вище положення законодавства України, суд дійшов висновку, що задоволення вимог окремих кредиторів, в тому числі, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до ст.52 цього Закону. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 24.10.2011р. Верховного Суду України по справі №3-112гс11.

Одночасно, посилання заявника на приписи ст.606 Цивільного кодексу України судом також не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст.606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Судом зазначалось, відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Тобто, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Отже, щоб зобов'язання припинилось на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Поєднання боржника та кредитора може бути наслідком, зокрема, правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом (злиття, приєднання тощо).

У даній справі, враховуючи, що не відбулось відступлення права вимоги між позивачем та відповідачем у визначеному чинним законодавством порядку, залишається дві особи, в яких, залишаються взаємні зобов'язання з повернення коштів. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 21.05.2015р., від 04.02.2015р., від 07.07.2015р. Вищого господарського суду України по справах №922/1320/14, №922/2964/14 та №910/14138/14.

А отже, посилання Концерну «Стальпромбуд» на приписи ст.606 Цивільного кодексу України є необґрунтованими та такими, що не свідчать про припинення зобов'язань останнього з повернення кредитних коштів в сумі 4000 000 грн. за договором №18/08-2013 від 13.08.2013р.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Концерну «Стальпромбуд» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» про визнання припиненим з 01.12.2014р. зобов'язання Концерну «Стальпромбуд» перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р. в частині зобов'язань за кредитом в розмірі 4 000 000 грн. у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі та визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» права стягнення з Концерну «Стальпромбуд» заборгованості за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р., підлягають залишенню без задоволення.

Враховуючи відсутність підстав для визнання відсутнім у банку права вимоги до позивача за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р., приймаючи до уваги наявність у Концерну «Стальпромбуд» заборгованості з повернення кредитних коштів в сумі 4 000 000 грн. та процентів за користування кредитом в сумі 570 739,67 грн., строк погашення якої настав, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» до Концерну «Стальпромбуд» про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4 000 000 грн. та процентів за користування кредитними коштами в сумі 570 739,67 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо часткового задоволення зустрічних вимог позивача про стягнення пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом в розмірі 84 475,93 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 вказаного нормативно-правового акту).

Пунктом 4.1 договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі діючої на період прострочки подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу.

Наразі, з огляду на порушення позивачем умов договору №18/08-2013 від 13.08.2013р. в частині своєчасного внесення процентів за користування кредитними коштами відповідачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню на загальну суму 84 475,93 грн.

Проте, після здійснення перевірки представленого розрахунку, судом встановлено, що останній містить арифметичні помилки, а обґрунтованим є стягнення з Концерну «Стальпромбуд» неустойки на суму 84 475,75 грн., що є підставою для часткового задоволення зустрічного позову в частині стягнення пені.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З огляду на приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку, що судовий збір за подання первісного позову залишається за позивачем.

Одночасно, у відповідності до п.4.5 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2015р. становить 1 218 грн.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1 827 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080 грн.). З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати (1 218 грн.).

Отже, при зверненні до суду з зустрічним позовом про стягнення 4 655 215,60 грн. до Державного бюджету України відповідачем повинно було бути внесено судовий збір в сумі 73 080 грн.

Однак, враховуючи, що зустрічний позов було подано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка у відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що судовий збір в сумі 73 080 грн. підлягає стягненню з Концерну «Стальпромбуд» на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити з задоволенні позову Концерну «Стальпромбуд», м.Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», м.Київ про визнання припиненим з 01.12.2014р. зобов'язання Концерну «Стальпромбуд» перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Камбіо» за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р. в частині зобов'язань за кредитом в розмірі 4 000 000 грн. у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі та визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» права стягнення з Концерну «Стальпромбуд» заборгованості за кредитним договором №18/08-2013 від 13.08.2013р.

Частково задовольнити зустрічні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», м.Київ до Концерну «Стальпромбуд», м.Дніпропетровськ про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4 000 000 грн., процентів за користування кредитними коштами в сумі 570 739,67 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 84 475,93 грн.

Стягнути з Концерну «Стальпромбуд» (50006, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, Дзержинський район, вул.Цимлянська, буд.3, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» (01001, м.Київ, Печерський район, вул.Заньковецької/Станіславського, буд.3/1, ) заборгованість за кредитом в сумі 4 000 000 грн., проценти за користування кредитними коштами в сумі 570 739,67 грн., пеню в розмірі 84 475,75 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Концерну «Стальпромбуд» (50006, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, Дзержинський район, вул.Цимлянська, буд.3, ) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 73 080 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 10.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 17.08.2015р.

Суддя М.О.Любченко