РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015Справа №910/14545/13

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРАГРОПРОМ";

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ"

про: стягнення 16.142.083,12 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Стецик Н.В. - за довіреністю від 19.01.2015 № б/н;

відповідача: Олександров О.П. - за довіреністю від 08.12.2014 № 08/12/14-02;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРАГРОПРОМ" про стягнення 16.142.083,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як поручитель належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором поруки від 04.04.2012 №158, за умовами якого поручитель зобов'язався субсидіарно відповідати перед позивачем за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ" зобов'язань згідно з генеральним договором поставки нафтопродуктів від 06.03.2012 № 103, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ" та позивачем.

Таким чином позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 16.142.083,12 грн, з яких: 13.191.160,61 грн - основна заборгованість, 1.429.693,15 грн - пеня, 565.982,43 грн - штраф та 955.246,93 - 10 % річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.08.2013 у справі № 910/14545/13 позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2014 рішення господарського суду м. Києва від 28.08.2013 скасоване. Прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2014 в результаті перегляду постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2014 за нововиявленими обставинами, останню скасовано, а рішення господарського суду м. Києва від 28.08.2013 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2014 залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 15.04.2015 постанову Вищого господарського суду України від 15.12.2014 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.05.2015 рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2013 скасоване, постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2014, яку прийнято за результатами перегляду постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2014 за нововиявленими обставинами скасовано в частині, згідно з якою рішення місцевого господарського суду залишено без змін, справу у відповідній частині передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 02.06.2015 № 04-23/590 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/14545/13, за результатами якого зазначену справу передано на розгляд судді Балац С.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.06.2015 справу № 910/14545/13 прийнято до провадження судді Балац С.В.

Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надали суду відзиви, якими позовні вимоги відхилили повністю з тих підстав, що договір поруки підписаний 04.04.2012 а позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРАГРОПРОМ" надійшла до господарського суду 29.07.2013, тобто поза межами річного строку, встановленого частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на час звернення до суду порука була припинена.

Представником позивача подані до суду письмові пояснення в яких останній зазначає, що оскільки товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ" не виконані грошові зобов'язання за генеральним договором поставки нафтопродуктів від 06.03.2012 № 103 позивач звернувся із відповідною вимогою до відповідача, як поручителя. Умовами договору поруки від 04.04.2012 № 158 сторони спору погодили, що у випадку порушення боржником - товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ" зобов'язання, забезпеченим даним договором поручитель та боржник відповідають перед позивачем як субсидіарні боржники. Натомість, в порядку субсидіарної відповідальності поручитель може бути притягнутий до відповідальності перед кредитором основного боржника лише тоді, коли кредитор не зможе стягнути суму боргу з боржника або не зможе стягнути її в повному обсязі, тобто виникнення обов'язку відповідальності субсидіарного поручителя поставлено в даному випадку в залежність від відкладальної умови - встановлення (підтвердження) неможливості виконання умови основного зобов'язання боржником. Як стверджує позивач, умови договору поруки свідчать про те, що в даному випадку позивачем та відповідачем погоджений порядок додаткової субсидіарної відповідальності останнього, згідно з яким позивач має право вимагати від відповідача сплати суми заборгованості за генеральним договором поставки нафтопродуктів від 06.03.2012 № 103 тільки після вжиття позивачем заходів щодо погашення заборгованості з основного боржника - товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ", які в подальшому вжиті позивачем у вигляді подання позову до господарського суду Рівненської області про стягнення заборгованості за генеральним договором поставки нафтопродуктів з основного боржника та подальше виконання вказаного рішення в примусовому порядку шляхом відкриття виконавчого провадження. Враховуючи умови договору поруки, не вживши всіх заходів щодо погашення заборгованості з основного боржника, позивач не зміг звернутися з вимогою до поручителя як до субсидіарного боржника.

В судовому засіданні 17.08.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників позивача та відповідача по суті спору, дослідивши наявні докази в матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР", як постачальником, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ", як покупцем, укладено генеральний договір поставки нафтопродуктів від 06.03.2012 № 103 (далі - Договір поставки), за умовами якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачені в додатках до даного договору (далі - товар) а покупець зобов'язався прийняти товар та сплатити його загальну вартість на умовах даного Договору поставки (п.1.1. Договору поставки).

Як визначено сторонами у п. п.2.1. - 2.5. Договору поставки, товар постачається товарними партіями автомобільним транспортом на умовах СРТ (Інкотермс - 2010) - перевезення оплачено до місць призначення, які зазначаються в специфікаціях (додатках) до цього договору. Об'єм кожної окремої партії товару узгоджується сторонами в додатках до даного Договору. Датою поставки вважається дата підписання акту приймання-передачі товару (форма якого затверджена умовами цього Договору). Акт приймання-передачі підписується на кожну поставлену (відвантажену) партію товару.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. Договору поставки, розрахунки між сторонами здійснюються в українській національній валюті - гривнях у строк 90 (дев'яносто) календарних днів з моменту (дати) поставки товару, якщо інший строк (термін) оплати не визначено у Додатках, що є невід'ємними частинами даного Договору.

Пунктом 2 додатків № 1-9 до Договору поставки, які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, було погоджено, що строк оплати отриманого товару становить 21 календарних днів з моменту поставки партії товару.

У відповідності до п. 6.2 Договору поставки покупець за даним договором несе наступну відповідальність:

- за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п. 6.2.1 Договору поставки);

- у випадку якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 25 календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 4 % від суми заборгованості, протягом 5 робочих днів з дня одержання відповідної письмової вимоги позивача (п. 6.2.2 Договору поставки);

- за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору позивач має право стягнути з покупця проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10 % річних від неоплаченої вартості товару. Проценти підлягають сплаті за весь період прострочення покупцем зобов'язання (6.2.3 Договору поставки);

Пунктом 6.4 Договору поставки визначено, що сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язань за даним договором не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, і такі штрафні санкції (пені, штрафи) продовжують нараховуватися до дати повного виконання стороною відповідних прострочених зобов'язань за договором.

Між позивачем, як кредитором, товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ", як боржником, та товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРАГРОПРОМ", як поручителем укладений договір поруки від 04.04.2012 № 158 (далі - Договір поруки), за умовами якого, поручитель зобов'язується субсидіарно відповідати перед кредитором за виконання боржником в повному обсязі зобов'язань згідно генерального договору поставки нафтопродуктів №103 від 06.03.2012, укладеного між боржником та кредитором (п. 1.1 Договору поруки).

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за Генеральним договором, включаючи оплату на користь кредитора нафтопродуктів, що поставляються кредитором боржнику, на умовах, передбачених Генеральним договором.

У випадку порушення (невиконання та/або неналежного виконання) боржником зобов'язання, забезпеченого даним договором, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як субсидіарні боржники (п. 1.3 Договору поруки).

Пунктом 2.2 Договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за Генеральним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 7-й робочий день з дати отримання поручителем такої вимоги від кредитора. До вимоги обов'язково додаються документи (або їх копії), що підтверджують заборгованість боржника, необхідні розрахунки, а також документи, що підтверджують вжиття кредитором заходів щодо погашення заборгованості. Повідомлення надсилається виключно рекомендованим листом з описом вкладення.

У відповідності до п. 3.1 Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за Генеральним договором або до погашення поручителем зобов'язань боржника і рахунок виконання зобов'язань за Генеральним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин за генеральним договором поставки нафтопродуктів від 06.03.2012 № 103, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами спору договір від 04.04.2012 № 158 за своєю правовою природою є договором поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Так позивачем на виконання умов Договору поставки у період березень-травень 2012 здійснено на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ" поставку товару на загальну суму 20.319.560, 61 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи додатками до Договору, актами приймання-передачі, товарно-транспортними, видатковими та податковими накладними, а також довіреностями на отримання матеріальних цінностей. Однак, покупець вартість отриманого товару на користь позивача оплатив частково в сумі 7.128.400,00 грн, що призвело до виникнення у покупця перед позивачем заборгованості в сумі 13.191.160,61 грн. На підставі пунктів 6.2.1., 6.2.2, 6.2.3. та 6.4. Договору поставки позивачем за період з 10.04.2012 по 03.01.2013 (з урахуванням кожної партії товару окремо) нарахована пеня в розмірі 1.429.693,15 грн, 565.982,43 грн - штраф та 955.246,93 - 10 % річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 19.03.2013 у справі № 918/17/13, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.04.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 03.07.2013, позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (відповідач-1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" (позивач) - 13 190 160,61 грн. заборгованості, 1 429 963,15 грн. пені, 565 982,43 грн. штрафу, 955 246,93 грн. 10% річних та 68 820,00 грн. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітбудінвест" (відповідач-2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" - 1 000,00 грн. заборгованості.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" - 58 400, 00 заборгованості провадження у справі припинено.

Спір між сторонами даного судового процесу, на думку позивача, виник внаслідок порушення відповідачем обов'язку за укладеним між сторонами спору Договором поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався субсидіарно відповідати перед позивачем за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ" зобов'язань згідно з Договором поставки.

З урахуванням наведених вище обставин, позивачем, на підставі Договору поруки, заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 16.142.083,12 грн, з яких: 13.191.160,61 грн - основна заборгованість, 1.429.693,15 грн - пеня, 565.982,43 грн - штраф та 955.246,93 - 10 % річних.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має неминуче настати.

Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, умова п. 3.1 Договору поруки не може розглядатися як установлення строку дії поруки

Зважаючи, що умова про дію договору поруки до повного припинення всіх зобов'язань боржника за Генеральним договором або до погашення поручителем зобов'язань боржника і рахунок виконання зобов'язань за Генеральним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором не може розглядатися як установлення строку дії Договору поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 Цивільного кодексу України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Приймаючи до уваги, що Договір поруки підписаний 04.04.2012 а позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРАГРОПРОМ" надійшла до господарського суду 29.07.2013, тобто поза межами річного строку, встановленого частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України, суд дійшов до висновку, що на час звернення позивача з позовом до суду порука була припинена.

Більш того, з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Поняття "строк чинності поруки" застосоване в частині четвертій статті 559 ЦК України, повинно розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор в судовому порядку може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Умовами Договору поставки строк основного зобов'язання встановлено не було, оскільки постачання товару покупцеві передбачалося почастковими товарними партіями автомобільним транспортом, дата поставки товару визначалася датою підписання акта приймання-передачі товару за відповідною формою, а зобов'язання покупця з оплати товару вважалися виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему поставлену партію товару на розрахунковий рахунок продавця.

В матеріалах справи наявні засвідчені копії актів приймання-передачі товару та враховуючи умови Договору поставки, останнім днем оплати за актом приймання-передачі № 14 від 11.04.2012 є 02.05.2012, за актом № 15 від 12.04.2012 - 03.05.2012, за актом № 16 від 14.04.2012 - 05.05.2012, за актом № 17 від 17.04.2012 - 08.05.2012, за актом № 18 від 18.04.2012 - 09.05.2012, за актом № 19 від 19.04.2012 - 10.05.2012, за актом № 20 від 20.04.2012 - 11.05.2012, за актом № 21 від 23.04.2012 - 14.05.2012, за актом № 22 від 24.04.2012 - 15.05.2012, за актом № 23 від 25.04.2012 - 16.05.2012, за актом № 24 від 26.04.2012 - 17.05.2012, за актом № 25 від 27.04.2012 - 18.05.2012, за актом № 26 від 28.04.2012 - 19.05.2012, за актом № 27 від 29.04.2012 - 20.05.2012, за актом № 19 від 05.05.2012 - 26.05.2012, за актом № 20 від 07.05.2012 - 28.05.2012, за актом № 21 від 08.05.2012 - 29.05.2012, за актом № 22 від 10.05.2012 - 31.05.2012, за актом № 23 від 11.05.2012 - 01.06.2012, за актом № 24 від 12.05.2012 - 02.06.2012, за актом № 25 від 15.05.2012 - 05.06.2012, за актом № 26 від 16.05.2012 - 06.06.2012.

Враховуючи умови Договору поставки, останнім днем оплати за актом приймання-передачі № 26 від 16.05.2012 є: 06.06.2012, відтак строк виконання зобов'язання за цим актом настав з 07.06.2012.

Позивач звернувся до поручителя за Договором поруки із вимогою про сплату заборгованості листом від 05.10.2012 № 05/10 тобто до закінчення шестимісячного строку - 07.12.2012, в розумінні ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Однак, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (постанови Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, від 17.09.2014 у справі № 6-6цс14, від 29.01.2014 у справі № 6-155цс13).

Пояснення позивача щодо неможливості застосування строків припинення поруки у зв'язку з тим, що Договором поруки передбачена субсидіарна відповідальність основного боржника та поручителя перед кредитором судом відхиляються з огляду на таке.

Приписами статті 619 Цивільного кодексу України встановлено, що до пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність. Таким чином, Закон пов'язує право кредитора на звернення до поручителя, який несе субсидіарну відповідальність, лише з наявністю відмови основного боржника задовольнити вимогу чи не отримання в розумний строк відповіді на таку вимогу, а не з поданням позову проти основного боржника та неможливістю примусового виконання рішення суду, в свою чергу ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України не містить будь-яких умов переривання чи продовження строків із спливом яких припиняється порука.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем засобами спецзв'язку 25.09.2012 направлена вимога № 1884 до основного боржника про сплату заборгованості за Договором поставки, яка отримана останнім 26.09.2012. Однак, позивач своєчасно (в межах строку дії поруки) не скористався правом пред'явлення вимоги в повному обсязі (позовної вимоги) до особи, яка несе субсидіарну відповідальність за Договором поруки, що призвело до закінчення строку дії поруки.

Підсумовуючи сукупність наведених вище фактів та обставин даного спору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 16.142.083,12 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами до поручителя поза межами строку дії поруки, встановленого частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 1.429.693,15 грн - пені, 565.982,43 грн - штрафу та 955.246,93 - 10 % річних задоволенню не підлягають, оскільки мають похідний характер від основного зобов'язання.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 26 серпня 2015 року

Суддя С.В. Балац