РІШЕННЯ

17 серпня 2015 року Справа № 913/460/15

Провадження № 29/913/460/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача Департамента соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 12 651 грн. 36 коп.

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Суддя Якушенко Р.Є.,

секретар судового засідання Антонова І.В.

у засіданні брали участь:

від позивача - представник в судове засідання не прибув;

від відповідача - представник в судове засідання не прибув;

від третьої особи - представник в судове засідання не прибув.

Суть спору: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач у справі) звернувся до господарського суду з позовом від 10.07.2015 № 352/15-К до Департамента соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації (далі - Департамент СЗН ЛОДА, відповідача у справі) про стягнення з останнього 12 651 грн. 36 коп., з яких:

- 533 грн. 94 коп. - 3 % річних за період прострочення платежів з 01.04.2015 по 30.06.2015;

- 12 117 грн. 42 коп. - інфляційні нарахування за період прострочення з 01.04.2015 по 30.06.2015.

Позивач, посилаючись на норми статей 509, 525, 526, 598, 599, 600, 601, 604-609, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), обґрунтовує позовні вимоги невиконанням Головним управлінням праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації постанови Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2008 у справі № 2а-3266/08 стосовно зобов'язань останнього виплатити компенсацію в сумі 71 338 грн. 00 коп. за пільговий проїзд окремих категорій громадян у період 2007 року. Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.01.2014 було встановлено спосіб і порядок виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2008 у справі № 2а-3266/08 шляхом стягнення на користь ФОП ОСОБА_1 коштів в сумі 71 338 грн. 00 коп. за пільговий проїзд окремих категорій громадян у період 2007 року.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.07.2015 порушив провадження у справі № 913/460/15 та призначив позовну заяву позивача до розгляду у судовому засіданні на 30.07.2015 об 11 год. 20 хв.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.07.2015 у справі № 913/460/15 залишено без задоволення клопотання позивача від 17.07.2015 № 361/15-К про здійснення судового провадження по справі № 913/460/15 в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Господарського суду міста Києва (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-в), оскільки Державною судовою адміністрацією України не проводилась процедура закупівель систем відеоконференцзв'язку для місцевого господарського суду Луганської області, розташованого за адресою: м. Харків, пр-т Леніна, 5, доставка та впровадження відповідного обладнання до останнього відсутня, тому у господарського суду Луганської області немає технічної можливості для проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Позивач 23.07.2015 через канцелярію суду подав клопотання від 21.07.2015 № 366/15-К про залучення документів (постанови виконавчих проваджень та листування з ГУ ДКС України у Луганській області), копії яких залучені до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.07.2015 у справі № 913/460/15 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області (93406, м. Сєвєродонецьк Луганської області, пр-т Радянський, буд.59, ідентифікаційний код 37991110).

Департамент соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації (далі - ДСЗН Луганської ОДА) відповідач у справі, не забезпечив участь повноважного представника в судове засідання, але подав на електронну адресу суду 17.08.2015 відзив на позовну заяву б/н від 14.08.2015, в якому проти вимог позивача заперечує, посилаючись на норми статті 612 ЦК України, зазначивши, що поняття «прострочення боржника» не включає випадків невиконання зобов'язання, встановленого рішенням суду, а лише - договором або законом, а тому правові підстави для застосування положення статті 625 ЦК України до випадків невиконання рішень суду відсутні.

Крім того, відповідно до частини першої статті 614 ЦК України, особа яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем вживаються заходи для отримання з Державного бюджету України асигнувань на погашення заборгованості у розмірі 71 388 грн 00 коп., проте кошторисом відповідача не передбачені кошти на цю мету, у разі виділення з державного бюджету необхідних коштів, зобов'язання буде виконано.

Також відповідач вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення 3 % річних в сумі 533 грн 94 коп., оскільки позивачем не доведено факту користування відповідачем чужими коштами.

Від відповідача 03.08.2015 через канцелярію суду надійшло клопотання б/н від 29.07.2015, в якому, на підставі статей 22, 24 ГПК України, просить суд:

- залучити до участі у справі № 913/460/15 у якості співвідповідача Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, ідентифікаційний код 37567646);

- передати справу № 913/460/15 за підсудністю до господарського суду м. Києва (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.44-В).

В обґрунтування цього клопотання відповідач зазначив, що відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Відповідно до пункту 4 Положення Державна казначейська служба України здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково - касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів; безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

В частині першій статті 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: 1) розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; 2) контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями.

Відповідно до частини першої статті 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідач вважає, що орган казначейства має виступати відповідачем у справах, пов'язаних з виплатою з державного бюджету певних коштів як особа, на яку законодавством покладено відповідальність за виконання державою відповідних бюджетних зобов'язань, а не як особа, відповідальна від імені держави за неправомірні дії.

Розглянувши вказане клопотання, суд залишає його без задоволення з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що даний спір пов'язаний з виплатою коштів із державного бюджету в рахунок компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян приміським автомобільним транспортом у період 2007 року.

Частиною третьою статті 47 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» передбачено компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок субвенцій із Державного бюджету України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (надалі - Порядок №256) визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих отримувачам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно пункту 3 цього Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих адміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян покладається на Головне управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації, відповідача у даній справі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 45 від 30.01.2013 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845» стягнення коштів з бюджетних установ здійснюються виключно органами Державної казначейської служби України.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460, Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Таким органом в Луганській області є Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області.

З огляду на викладене суд, враховуючи приписи статті 27 ГПК України, за своєю ініціативою ухвалою від 30.07.2015 залучив до участі в даній справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

За правилами статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

За таких обставин у суду відсутні підстави залучати другим відповідачем у справі Державну казначейську службу України, яка не є відповідальною від імені держави за неправомірні дії.

Відповідач подав на електронну адресу суду 17.08.2015 клопотання про відкладення судового засідання, у зв'язку з неможливістю прибуття представника через професійну завантаженість.

Дане клопотання судом залишається без задоволення, оскільки суд, керуючись нормами статті 75 ГПК України, вважає достатніми матеріали справи для прийняття рішення.

Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області (далі - Головне управління) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не забезпечила участь повноважного представника в судове засідання, але подало 13.08.2015 через канцелярію суду відзив на позовну заяву № 15-13/238-1654 від 07.08.2015, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки права та законні інтереси позивача не порушені та повідомив наступне.

Щодо виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2008 по справ № 2а-3266/08.

16.12.2014 позивач звернувся до Головного управління з заявою від 12.12.2014 № 302-К про виконання судового рішення.

Головним управлінням заява позивача була розглянута та повернута заявнику листом від 17.12.2014 № 15-04/409, одночасно з виконавчим листом по справі № 2а-3266/08, без виконання, оскільки стягувачем не було надано належним чином засвідчені документи, що підтверджують дотримання ним строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання та невідповідності виконавчого листа вимогам Закону України «Про виконавче провадження» (а саме відсутність ідентифікаційного коду боржника).

Дане рішення про повернення виконавчого документа без виконання позивачем було оскаржено до Харківського окружного адміністративного суду. Постановою цього суду від 19.05.2015 по справі № 820/20734/14 адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, скасоване рішення Головного управління щодо повернення виконавчого документа без виконання та зобов'язано Головне управління повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 від 12.12.2014 № 302-К.

На постанову Харківського окружного адміністративного суду Головним управлінням було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Станом на 07.08.2015 позивач повторно заяву про виконання судового рішення та оригінал виконавчого листа по справі № 2а-3266/08 до Головного управління для виконання не надавав.

Щодо виконання рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2009 по справі № 49/291.

16.12.2014 позивач звернувся до Головного управління з заявою від 12.12.2014 № 303/14-К про виконання судового рішення.

Головним управлінням заява позивача була розглянута та повернута заявнику листом від 17.12.2014 № 15-04/409, одночасно з наказом про примусове виконання рішення по справі № 49/291, без виконання, оскільки стягувачем не було надано належним чином засвідчені документи, що підтверджують дотримання ним строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання та невідповідності виконавчого листа вимогам Закону України «Про виконавче провадження» (а саме відсутність ідентифікаційного коду боржника).

Дане рішення про повернення виконавчого документа без виконання позивачем було оскаржено до Харківського окружного адміністративного суду. Постановою цього суду від 19.05.2015 по справі № 820/20734/14 адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, скасоване рішення Головного управління щодо повернення виконавчого документа без виконання та зобов'язано Головне управління повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 від 12.12.2014 № 302-К.

На постанову Харківського окружного адміністративного суду Головним управлінням було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Станом на 07.08.2015 позивач повторно заяву про виконання судового рішення та оригінал наказу про примусове виконання рішення по справі № 49/291 до Головного управління для виконання не надавав.

Крім того, як вбачається з постанови Харківського окружного адміністративного суду наказ про примусове виконання судового рішення по справі № 49/291 знаходиться на виконанні у ВДВС ГТУЮ у Луганській області згідно постанови державного виконавця Пуйди Є.Ю. від 26.01.2015 (ВП № 17519197).

Щодо виконання господарського суду міста Києва від 15.04.2015 по справі № 922/249/15.

У травні 2015 року позивач звернувся до Головного управління з заявою від 12.05.2015 № 251/15-К про виконання рішення суду.

Головним управлінням заява позивача була розглянута, наказ господарського суду міста Києва по справі № 922/249/15 прийнятий до виконання.

05.06.2015 наказ суду виконано, грошові кошти у сумі 25 210 грн 16 коп. перераховані на рахунок позивача, оригінал наказу суду повернуто до суду з відміткою про виконання.

Головне управління надало до відзиву всі копії зазначених документів, а також копію меморіального ордеру № 115789268 від 05.06.2015 на суму 25 210 грн 16 коп., які залучені до матеріалів справи.

При з'ясуванні фактичних обставин, дослідженням поданих сторонами у справі доказів, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2008 р. адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації задоволено у повному обсязі, визнано незаконною бездіяльність посадових осіб Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації у зв'язку з неприйняттям заходів по здійсненню виплат компенсації згідно з чинним законодавством Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 за пільговий проїзд окремих категорій громадян приміським автомобільним транспортом по маршруту «Сєвєродонецьк - Новоастрахань», зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації виплатити компенсацію у сумі 71 388,00 грн. за пільговий проїзд окремих категорій громадян у період 2007 року, на підставі раніше наданих документів.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що позивач - громадяни України, суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 09.04.1999 року виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області за місцем проживання: 93400, АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, перереєстрований 10.07.2007 року за номером 2 004856, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, місце проживання: 93400, АДРЕСА_1

Згідно ліцензії Серія НОМЕР_4 Міністерства транспорту України з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) від 01.06.2007 року зі строком дії з 02.06.2007 року по 01.06.2012 рік позивач має право на надання послуг з перевезення пасажирів.

Попередня ліцензія від 02.06.2004 року зі строком дії з 02.06.2004 року по 01.06.2007 року.

Згідно договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №2 від 17.12.2004 року між Управлінням транспорту та зв'язку Луганської облдержадміністрації в особі начальника управління ОСОБА_3 (замовник), який діяв на підставі Положення та перевізником - приватним підприємцем ФОП ОСОБА_1 (перевізник), який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію №8717 від 09.04.1999 року з другої сторони, керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення конкурсу на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, інших нормативно-правових актів, що регулюють перевезення пасажирів, а також протоколу засідання конкурсного комітету №65 від 17.12.2004 року сторони уклали цей договір, згідно п.1.1 якого замовник надає перевізнику право на перевезення пасажирів на період з 17.12.2004 року по 16.12.2007 року на маршруті «Сєвєродонецьк - Новоастрахань» автобусом марки ЛАЗ-699 Р СПГ з режимом роботи за розписом.

Згідно додаткових умов вказаного договору перевізник надає пільги інвалідам І та II групи, учасникам бойових дій.

Постановляючи рішення суд зазначив, що частиною третьою статті 47 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» передбачено компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок субвенцій із Державного бюджету України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (надалі - Порядок №256) визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих отримувачам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно пункту 3 цього Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих адміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян покладається на Головне управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

На підставі наданих доказів адміністративний суд дійшов висновку, що всього фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 недоотримано коштів за послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом за перевезення пільгової категорії громадян, згідно наданим ним документам, у загальній сумі 71 388,00 грн.

06.03.2009 Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2а-3266/08 про зобов'язання Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської області державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 компенсацію в сумі 71 388 грн 00 коп. за пільговий проїзд окремих категорій громадян у період 2007 року, на підставі раніше наданих документів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2014 р. було встановлено спосіб і порядок виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2008р. у справі № 2а-3266/08 шляхом стягнення на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 коштів в сумі 71 388,00 грн. за пільговий проїзд окремих категорій громадян у період 2007 року.

В подальшому позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Державного казначейства України, Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації про стягнення грошових коштів у сумі 26 775 грн 17 коп., а саме 24 104 грн 33 коп. інфляційних витрат, 2 670 грн 84 коп. 3% річних. Позовні вимоги мотивовано тим, що починаючи з середини 2007 року Головне управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації на підставі постанови Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2008 р. у справі № 2а-3266/08 зобов'язане виплатити позивачу компенсацію в сумі 71 388 грн 00 коп. за пільговий проїзд окремих категорій громадян в період 2007 року. Станом на 01.04.2009 р. Головним управлінням праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації грошові зобов'язання не виконані, а відтак згідно вимог ст.625 Цивільного кодексу України має сплатити позивачу інфляційні витрати та 3% річних за період з 01.07.2007 по 21.03.2009.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.09.2009 р. позов задоволено частково, стягнуто з Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 26 775 грн 17 коп. заборгованості, з яких 24 104 грн 33 коп. інфляційних витрат, 2 670 грн 84 коп. 3% річних, крім того 268 грн 00 коп. державного мита та 118 грн 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У січні 2015 року позивач у справі знову звернувся з позовною заявою до Департамента соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації про стягнення грошових коштів у сумі 58 879 грн 32 коп. (інфляційних витрат та річних процентів за прострочення грошового зобов'язання за період з 01.04.2009 по 31.03.2015).

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.04.2015 по справі № 922/249/15 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Департамента соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації (93400, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Новікова, буд.15-Б, ідентифікаційний код 03196720) на користь ФОП ОСОБА_1 (93412, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер картки платника податків НОМЕР_2) 3 % річних в розмірі 6 436 грн 66 коп. та інфляційні втрати в розмірі 18 014 грн 78 коп.

На виконання судового рішення, господарським судом міста Києва був виданий відповідний судовий наказ від 12.05.2015 № 922/249/15.

Вказане судове рішення прийняте до виконання Головним управління Державної казначейської служби України у Луганській області та 05.06.2015 виконано у повному обсязі, грошові кошти в сумі 25 210,16 грн перераховані на рахунок позивача, що підтверджується меморіальним ордером № 115789268 від 05.06.2015, який залучено до матеріалів справи.

Підставою звернення позивача до господарського суду з даним позовом стало не виконання відповідачем грошового зобов'язання з виплати компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян у період 2007 року в сумі 71 388,00 грн, стягнутої постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2008 у справі № 2а-3266/08.

Згідно розрахунку позивача сума 3 % річних за період прострочення з 01.04.2015 по 30.06.2015 (91 день) складає 533 грн 94 коп.

Інфляційне збільшення не сплаченої суми грошових коштів в сумі 71 388,00 грн за період з 01.04.2015 по 30.06.2015 складає 12 117 грн 42 коп.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує з підстав викладених вище у відзиві на позовну заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, проти заявлених вимог заперечує з підстав викладених вище у відзиві на позовну заяву.

Оцінивши фактичні обставини, подані сторонами у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2008 у справі № 2а-3266/08 було встановлено обов'язок відповідача сплатити на користь позивача грошові кошти в сумі 71 388 грн 00 коп. у якості компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян у період 2007 року.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Вказане судове рішення до теперішнього часу не виконано, відповідач не компенсував позивачеві кошти в сумі 71 388,00 грн за пільговий проїзд окремих громадян у 2007 році. А відтак відповідач не виконав грошове зобов'язання, що визначене в рішенні суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставі передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснюється, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Вирішуючи даний спір суд враховує положення постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз вище зазначених норм законодавства спростовують заперечення відповідача викладені у відзиві на позов.

Судом також відхиляються, як безпідставні, заперечення Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, третьої особи у справі, стосовно не пред'явлення повторно позивачем виконавчих документів № 2а-3266/08 виданого Луганським окружним адміністративним судом 06.03.2009 та наказу господарського суду міста Києва № 49/291 від 23.09.2009 з огляду на наступне.

Із матеріалів поданих позивачем вбачається, що позивач після повернення відповідно до постанов від 30.01.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління юстиції у Луганській області зазначених виконавчих документів (копії постанов державного виконавця залучено до матеріалів справи) подав заяви № 303/14-К та № 302/14-К від 12.12.2014 про виконання вищевказаних судових рішень до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області.

Розглянувши вказані заяви, Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області листом від 17.12.2014 № 15-04/409 повернуло їх без виконання позивачу у справі.

Позивач у справі звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, за участю третьої особи - Головного територіального управління юстиції у Луганській області, з вимогами визнати протиправними рішення та дії Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про повернення виконавчих документів без виконання, які оформлено листом від 17.12.2014 року №15-04/40 та зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області прийняти виконавчі документи до виконання.

Факт незаконного повернення виконавчих документів підтверджено під час розгляду адміністративної справи.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19. 05.2015 у справі № 820/20734/14 адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (93405, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Радянський, 59, код 37991110) про повернення документів без виконання, викладене у листі № 15-04/409 від 17 грудня 2014 року.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (93405, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Радянський, 59, код 37991110) щодо повернення документів без виконання на підставі рішення, викладеного у листі № 15-04/409 від 17 грудня 2014 року.

Зобов'язано Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області (93405, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Радянський, 59, код 37991110) повторно розглянути заяву представника стягувача адвоката ОСОБА_4 № 302/14-к від 12 грудня 2014 року про виконання рішення суду, з урахуванням обставин, викладених в мотивувальній частині цієї постанови суду.

Зобов'язано Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області (93405, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Радянський, 59, код 37991110) повторно розглянути заяву представника стягувача адвоката ОСОБА_4 № 303/14-к від 12 грудня 2014 року про виконання рішення суду, з урахуванням обставин, викладених в мотивувальній частині цієї постанови суду.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Вказана постанова залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 у справі № 820/20734/14 за результатами розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не довів суду факту належного виконання грошового зобов'язання перед позивачем, присуджену до стягнення суму коштів у розмірі 71 388,00 грн не сплачено і на день прийняття судового рішення.

Перевіркою заявлених сум інфляційних втрат судом встановлено, що позивач при їх підрахунку допустив арифметичну помилку, сума боргу з врахуванням індексу інфляції за заявлений період складає 83 523 грн 96 коп., а не 83 505 грн 42 коп.

Відповідно інфляційне збільшення суми боргу складає 12 135 грн 96 коп.

Через те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, до стягнення підлягає заявлена позивачем сума інфляційних втрат - 12 117 грн 42 коп.

Перевіркою судом заявленої суми 3 % річних порушень законодавства та арифметичних помилок не встановлено.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 1 827 грн. 00 коп. слід покласти на відповідача.

За правилами статті 44 ГПК України до складу судових витрат сторін також відносяться витрати з оплати послуг адвоката.

Позивачем у справі на підтвердження понесених витрат по оплаті послуг адвоката представлені:

1) Договір № 31/15-К про надання правової допомоги від 09.07.2015 укладений з адвокатом ОСОБА_5 (а.с.11).

2) ордер на надання правової допомоги серія КВ № 142471 від 09.07.2015 (а.с.10).

3) свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 630 від 24.02.2012 на ім'я ОСОБА_6 (а.с.12).

4) платіжне доручення № Р24А08722 від 09.07.2015 на суму 1 000,00 грн (а.с.45).

Відповідно до частини п'ятої статті 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, не пов'язаних з зі сплатою судового збору, суд враховує положення пункту 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову, характер спору, рівень підготовки позовних матеріалів, час необхідний для їх складання, суд дійшов висновку, що відповідно до статей 44, 49 ГПК України відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати на оплату послуг адвоката в сумі 1 000 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департамента соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації, вул. Новікова, буд.15Б, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93416, ідентифікаційний код 03196720, на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 93412, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 3 % річних у сумі 533 грн 94 коп. за період прострочення платежів з 01.04.2015 по 30.06.2015, інфляційні нарахування в сумі 12 117 грн 42 коп. за період прострочення з 01.04.2015 по 30.06.2015 та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 827 грн. 00 коп., витрати на послуги адвоката в сумі 1 000 грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 21.08.2015.

Суддя Р.Є. Якушенко