ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.08.15р. Справа № 904/5008/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Криворізької міської ради, в якому просило суд викласти розділ 7 договору оренди земельної ділянки для розміщення та обслуговування повітропроводу від РКСЦП-1 до шахти ім. Леніна, яка знаходиться у Тернівському районі м. Кривого Рогу, у наступній редакції:

"Річна орендна плата вноситься "Орендарем" виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" з урахуванням рішення міської ради від 25.06.2014 №2778 "Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" та затвердження додатка до нього в новій редакції".

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що при укладенні договору оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем виникли розбіжності стосовно умов розділу 7 договору, а також розрахунку розміру орендної плати за землю. Позивач зазначає, що, оскільки відповідач не направив неврегульовані розбіжності до суду, пропозиції позивача вважаються прийнятими відповідачем. У звязку з відсутністю підписаної сторонами узгодженої редакції умов пункту 7 договору оренди земельної ділянки, а також розрахунку розміру орендної плати за землю, факт укладення спірного договору потребує встановлення у судовому порядку.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що позивачем з моменту отримання на погодження проекту договору оренди на земельну ділянку вчиняються дії відповідно до умов договору, виконуються роботи, сплачується земельний податок за використання ділянки, отже така дія позивача свідчить про бажання укласти договір та прийняттям пропозиції орендодавця згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України. Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 01.11.2011р. № 2а-423/10/0408 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2012р. К/9991/76012/11 рішення Криворізької міської ради від 14.05.2010р. № 3884 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_1" було визнано не чинним. З метою раціонального та ефективного використання земель в інтересах територіальної громади міста, забезпечення сталого соціально-економічного розвитку Криворізькою міською радою було прийнято рішення "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" від 26.06.2013р. № 2088, яким затвердженні ставки податку на земельні ділянки на території міста та розміри коефіціента диференціації ставок земельного податку за користування земельною ділянкою певного функціонального використання та місцезнаходження в межах міста. Крім того, враховуючи практику укладання договорів оренди земельних ділянок комунальної власності у відповідності до вищенаведеного рішення міської ради, за наслідками базового відстеження результатів дії рішення № 2008 від 26.06.2013р. та публічних слухань з питань обговорення перевірки цілей, задекларованих при його прийнятті, що відбулося 21.01.2014р., приймаючи до уваги результати публічного обговорення щодо доцільності внесення змін у певні положення додатка до вказаного рішення міської ради, що відбулося 29.04.2014р., за для забезпечення однозначного тлумачення й розуміння мети використання певних земельних ділянок, Криворізькою міською радою прийнято рішення від 25.06.2014р. № 2778 "Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013р. № 2088 та затвердження додатка до нього в новій редакції". Враховуючи відсутність нормативної грошової оцінки земель міста, здійснення нарахування та сплати орендної плати за землю повинно відбуватися на підставі Податкового кодексу України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013р. № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу".

Третя особа явку представника у судові засідання не забезпечила, 28.07.2015р. подала до суду письмові пояснення, в яких просила у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначала, що у зв'язку з відсутністю у місті ОСОБА_1 нормативної грошової оцінки земельної ділянки, існування рішення міської ради, яке затверджує відповідні ставки та визначення орендної плати на підставі договору оренди, вбачається, що при здійсненні розрахунків розміру орендної плати із застосуванням трикратного розміру земельного податку, розмірів коефіцієнтів диференціації ставки земельного податку на період 2014-2015 роки є правомірним без порушення норм Закону. Також, третя особа зазначила, що, якщо органи місцевого самоврядування не оприлюднили та не надали у встановлені чинним законодавством терміни відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішень щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам, плата за землю в 2015р. справляється відповідно до вимог п.п. 12.3.5 п. 12.3. ст. 12 Податкового кодексу із застосуванням ставок земельного податку 2014р., з урахуванням коефіцієнта індексації - 1,249. Крім того, третя особа просила суд розглянути справу без її участі.

У судове засідання, відкладене на 19.08.2015р., позивач та відповідач не з"явились, подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Криворізької міської ради від 31.01.2015р. № 3385 "Про припинення права постійного користування землею, затвердження технічної документації із землеустрою, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки та надання їх у оренду публічному акціонерному товариству "Криворізький залізорудний комбінат" вирішено надати позивачу - Публічному акціонерному товариству "Криворізький залізорудний комбінат" із земель комунальної власності в оренду терміном на 5 років земельні ділянки, зазначені у додатку, без зміни цільового призначення, згідно з доданою схемою, визначено розмір орендної плати за користування земельними ділянками відповідно до Податкового кодексу України та зобовязано Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" укласти з міською радою договори оренди земельних ділянок.

Відповідач - Криворізька міська рада - звернувся до позивача - Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - з проектом договору оренди земельної ділянки (далі проект договору), відповідно до пунктів 1, 2 якого орендодавець на підставі рішення міської ради від 31.01.2015 №3385 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення та обслуговування повітропроводу від РКСЦП-1 до шахти ім. Леніна, яка знаходиться у Тернівському районі м. Кривого Рогу; в оренду передається земельна ділянка площею 2,0311 га.

Відповідно до пункту 7 проекту договору: "Річна орендна плата вноситься „Орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" з урахуванням рішення міської ради від 25.06.2014р. № 2778 Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 „Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" та затвердження додатка до нього в новій редакції.

16.04.2015р. позивач звернувся до відповідача з листом №53-14/1077 від 15.04.2015р. з доданим до нього проектом договору з протоколом розбіжностей, в якому зазначив, що має заперечення до розміру орендної плати, встановленого проектом договору, а також вважає за необхідне доповнити договір умовою про те, що розрахунок орендної плати є невідємною частиною договору (а.с.24).

У Протоколі розбіжностей було запропоновано викласти пункт 7 проекту договору в наступній редакції:

"7. Річна орендна плата вноситься "Орендарем" виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" з урахуванням рішення міської ради від 25.06.2014 №2778 "Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" та затвердження додатка до нього в новій редакції".

06.05.2015р. позивач отримав від відповідача лист за №7/18-316 від 29.04.2015р. про вжиття заходів для врегулювання договірних відносин, в якому зазначалось про неприйняття запропонованих позивачем у протоколі розбіжностей умов розділу 7 договору та запропоновано погодити умови договору в редакції відповідача (а.с.25).

Позивач листом за №53-02/1439 від 15.05.2015р. повторно повернув відповідачу договір оренди з протоколами розбіжностей (а.с.26).

26.05.2015р. листом за №7/18-422 відповідач повторно відхилив пропозицію відповідача та запропонував погодити пропозицію щодо розрахунку орендної плати у своїй редакції (а.с.27).

Отже, відсутність згоди відповідача укласти договір оренди земельної ділянки в редакції позивача і є причиною виникнення спору.

Суд вважає, що вимоги позивача є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства; господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода; при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Водночас слід врахувати, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.ст.13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст.142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішення. Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Порядок укладення договору оренди земельної ділянки визначено статтею 16 зазначеного Закону, а ч.2 ст. 14 Закону передбачено затвердження Кабінетом Міністрів України типової форми договору оренди землі.

Частиною 3 статті 184 Господарського кодексу України встановлено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

З огляду на наведене, укладення договору оренди землі повинно здійснюватися сторонами на підставі закону та відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту (ст.648 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, інших вимог розумності та справедливості.

Отже, відповідач, посилаючись на приписи ч.7 ст.181 Господарського кодексу України, помилково застосував їх до умов договору, редакція якого визначається відповідно до ст.648 Цивільного кодексу України.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").

Як вбачається, спірним є п.7 проекту договору щодо розміру орендної плати.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За змістом ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Запропонований позивачем порядок формування розміру орендної плати, беручи за основу земельний податок, що встановлюється Податковим кодексом України, з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013р. № 2088 "Про ставки податку на земельні ділянки на території м. Кривого Рогу", не відповідає чинному законодавству з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України і ч.1 ст.13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (ст.1 Закону України "Про оцінку земель").

Таким чином, законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Згідно п.14.1.72 ст.14 Податкового кодексу України земельний податок це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Водночас, відповідно до п.14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Отже, земельний податок і орендна плата за своєю правовою природою є різними видами платежів, які мають різний порядок обчислення та нарахування, при цьому основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель (що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015р. у справі № 916/2439/14)

Частиною 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (абз.3 ч.1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель").

За змістом ч.1 ст.15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.18 цього ж Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Згідно ч.ч.1-2 ст.20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

За приписами ч.ч.1-3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно п.4 Положення про державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011р. № 445, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок видає відповідно до покладених на нього завдань Держземагентство України.

Під час розгляду справи сторони підтвердили відсутність на 2015 рік нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. Належних та допустимих доказів на підтвердження проведення такої нормативної грошової оцінки, відповідного затвердження технічної документації та наявності витягу відповідач та третя особа суду не надали.

За таких обставин на час розгляду справи правові підстави для законного визначення розміру орендної плати на земельну ділянку за договором відсутні, а запропонована позивачем редакція пункту 7 договору оренди землі до договору не відповідає чинному законодавству.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобовязує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач, всупереч вимог ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог, у зв"язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.33-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачу у позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Суддя ОСОБА_2