номер провадження справи 34/154/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2015 Справа № 908/4252/15

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Корогод Ю.О.

За участю представників: від позивача - Передерій Д.В., довіреність № 62 від 01.01.2015 р.; від відповідача - Кучерява В.Ф., довіреність № 307 від 02.01.2015 р.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/4252/15,

за позовом: Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 108);

до відповідача: Міського комунального підприємства "Основаніє" (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-а);

про стягнення суми,

Сутність спору:

Державним підприємством "Придніпровська залізниця" заявлено позовні вимоги до Міського комунального підприємства "Основаніє" про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № ПР/Е-15-134/НЮдч-4454 від 29.01.2015 р. в розмірі 119028,17 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.07.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/4252/15, якій присвоєно номер провадження 34/154/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 27.07.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.07.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався на 19.08.2015 р.

Підставою для звернення з позовом Державне підприємство "Придніпровська залізниця" зазначав неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором № ПР/Е-15-134/НЮдч-4454 від 29.01.2015 р., а саме порушення строків та порядку внесення оплати вартості спожитої електричної енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 119028,17 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 526, 530, 610, 612, 629, 631, 714, ЦК України, ст.ст. 193, 275 ГК України, ст.ст. 1, 2, 49, 54, 64, 82, 84 ГПК України.

19.08.2015р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути заборгованість в сумі 168077,11 грн. за період: з травня 2014 р. по липень 2015 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

При цьому в разі збільшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Факт збільшення ціни позову обов'язково відображається господарським судом, в описовій частині рішення зі справи. В той же час, в частині часткової оплати в сумі 15047,62 грн. позовні вимоги фактично зменшено.

Заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, приймається судом. Суд розглядає позовні вимоги про стягнення 168077,11 грн.

12.08.2015 р. від позивача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить надати розстрочку з оплати основного боргу на шість місяців.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.08.2015 р. факт наявності боргу не заперечив, надав відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог та просив надати розстрочку з оплати основного боргу на вісім місяців.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

29.01.2015 р. між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (позивачем) та Міським комунальним підприємством "Основаніє" (відповідач) був укладений Договір про постачання електричної енергії № ПР/Е-15-134/НЮдч-4454 (далі за текстом -Договір).

Статутом позивача передбачено, що позивач - Державне підприємство «Придніпровська залізниця» - створене відповідно до законів України «Про транспорт», «Про залізничний транспорт», Цивільного та Господарського кодексів України державне унітарне підприємство і діє як державне комерційне підприємство, засноване не державній власності, яке входить до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України і підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця».

Відповідно до п. 1.3 Статуту залізниці, до складу залізниці входять служби, відособлені структурні підрозділи та інші підрозділи які не мають права юридичної особи. Свою діяльність вони здійснюють на підставі Положень затверджених начальником залізниці відповідно до вимог Господарського кодексу України.

Положенням про відокремлений структурний підрозділ «Енергозбут» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» передбачено, що метою діяльності відокремленого структурного підрозділу «Енергозбут» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» є організанція підприємницької діяльності залізниці та укладання відповідних договорів з передачі електричної енергії власними (локальним) мережами залізниці та постачання електричної енергії залізничним і стороннім залізничному транспорту субабонентам.

Згідно п. 2.3.4. Договору, відповідач зобов'язаний оплачувати вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 5 "Порядок розрахунків за спожиту електроенергію та здійснення інших платежів".

Відповідно до п. 8. Додатку № 5 "Порядок розрахунків за спожиту електроенергію та здійснення інших платежів", відповідач зобов'язаний вносити плату за споживання активної електричної енергії виключно коштами. Оплата вартості спожитої електроенергії, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється до уповноваженого банку на поточний рахунок позивача.

Розрахунковим вважати період з 20 числа попереднього місяця до 20 числа розрахункового місяця (п. 9 Додатку № 5 "Порядок розрахунків за спожиту електроенергію та здійснення інших платежів" ).

Як зазначено в п. 10. Додатку № 5 "Порядок розрахунків за спожиту електроенергію та здійснення інших платежів", з 20 по 23 число кожного місяця, відповідач самостійно одержує рахунок для оплати спожитої електроенергії, рахунок плати за перетікання реактивної електроенергії згідно додатку № 9 та інші платіжні документи (плата за перевищення договірних величин електроенергії, потужності та ін.) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Аваліані, 4а, "Енергозбут".

Позивач свої зобов'язання за договором виконував вчасно та належним чином.

На виконання умов договору позивачем виставлено для сплати відповідачу рахунки за спожиту електроенергію за період з травня 2014 р. по липень 2015 р. на загальну суму 183124,73 грн.

Відповідачем за означений період сплачено частину вартості електричної енергії у розмірі 15047, 62 грн.

Таким чином загальна сума заборгованості відповідача становить 168077,11 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представників учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно із п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до п. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України, до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приймаючи до уваги те, що на дату прийняття рішення відповідач має заборгованість в сумі 168077,11 грн., доказів її погашення не надав, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 168077,11 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд знаходить підстави для часткового задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

Заяву про розстрочку виконання судового рішення обґрунтовано наступними обставинами. З 25.07.2012 р. до МКП «ОСНОВАНІЄ» перейшли всі права одинадцяти комунальних підприємств, які припинились, та й обов'язки щодо сплати заборгованості перед їх контрагентами, що загалом складає суму в десятки мільйонів гривень. На теперішній час, МКП «ОСНОВАНІЄ» виконує широкий спектр посередницьких функцій у процесі взаємодії населення з органами владних повноважень: управлінням праці та соціального захисту населення, паспортними столами районних відділів МВС, надає населенню різноманітні довідки, пов'язані з веденням реєстраційного обліку громадян. Вищенаведені функції не входять до переліку робіт, які формують послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що призводить до збільшення адміністративних витрат виконавців житлово-комунальних послуг, які потім закладаються в тариф. Єдиним джерелом фінансування виконання різноманітних виробничих і соціальних функцій є тариф на послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій. Неприбуткова діяльність, а також збільшення заборгованості населення за надані житлово-комунальні послуги призвели до дефіциту обігових коштів підприємства. В першу чергу МКП «ОСНОВАНІЄ» проводить розрахунок з працівниками по заробітній платі. В результаті нестачі вільних грошових коштів та враховуючи величезну заборгованість населення перед МКП «ОСНОВАНІЄ», неприбуткову діяльність підприємства протягом 2015 року (згідно звіту про фінансові результати) МКП «ОСНОВАНІЄ» не має можливості на теперішній час погасити заборгованість перед ДП «Придніпровська залізниця» одним платежем.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 7.1.2. постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р. розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р.).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, зокрема, надані сторонами докази фінансового становища, ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву відповідача про розстрочку виконання рішення на 3 місяці.

Згідно з п. 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 7 від 21.02.2013 р., за змістом статті 121 ГПК господарський суд не позбавлений права в порядку, передбаченому цією статтею, вирішити питання про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення, зокрема і в тій частині, що стосується стягнення сум судового збору (або інших судових витрат).

З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне надати відповідачу розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області щодо стягнення 168077,11 грн. основного боргу та 1827 грн. судового збору.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Міського комунального підприємства "Основаніє" (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А, ) на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця", (49000, м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, буд. 108, ) 168077 (сто шістдесят вісім тисяч сімдесят сім) грн. 11 коп. основного боргу та 3361 (три тисячі триста шістдесят одна) грн. 54 коп. судового збору.

Розстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 19.08.2015 р. по справі № 908/4252/15 в частині стягнення 168077,11 грн. основного боргу та 3361,54 грн. судового збору на 3 (три) місяці, шляхом стягнення рівними частинами: до 01 вересня 2015 р. - 57146, 22 грн., до 01 жовтеня 2015 р. - 57146,22 грн., до 01 листопада 2015 р. - 57146,21 грн.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 25.08.2015 р.

Суддя А.О. Науменко