номер провадження справи 35/73/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015 Справа № 908/3598/15

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Коцар А.О.

За участю представників сторін:

від позивача - Гедіков С.Л., довіреність № б/н від 22.04.2015р.

від відповідача - Мальчев В.Є., довіреність №2861 від 30.06.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МП «ПМК», м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя

про стягнення 1 256 585, 37 грн.

ВСТАНОВИВ:

10.06.2015р. до господарського суду Запорізької області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «МП «ПМК" до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" про стягнення 1 256 585, 37 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що між ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» то ТОВ «МП «ПМК» був укладений договір поставки № 140386 від 27.10.2014р., відповідно до п.1 якого позивач зобов'язаний у 2014р. поставити відповідачу товари визначені в специфікаціях - додатках до цього договору, а відповідач зобов'язаний прийняти товар та сплатити за нього позивачу. В межах виконання зобов'язань за вказаним договором, позивачем 27.10.2014р. було поставлено відповідачу згідно із видатковою накладною №РН-331 від 27.10.2014р. товар в кількості 16 штук на загальну суму 669 600, 00 грн. та 17.12.2014р. згідно з видатковою накладною №РН-349 від 17.12.2014р. товар в кількості 8 штук на загальну суму 334 800, 00 грн. Всього відповідачу було поставлено товар на загальну суму 1004400 грн. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, грошові кошти за отриманий товар не сплатив.

04.03.2015р. відповідачу позивачем було передано претензію вих. №33 від 03.03.2015р. про погашення заборгованості за поставлений товар. Вказану претензію було отримано відповідачем 04.03.2015р., про що свідчить номер вхідної кореспонденції 504, проте заборгованість відповідачем не сплачено. Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача за невиконання договірних зобов'язань 1 256 585, 37 грн., з яких 1004400 грн. - заборгованість за поставлений товар, 33356,13 грн. - пені; 202158,02 грн. - сума інфляційних витрат; 6671,22 грн. - 3 % річних; 10000 грн. - збитків та суму сплаченого судового збору в розмірі 25132 грн.

10.06.2015 р. автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою від 12.06.2015 р. судом порушено провадження у справі № 908/3598/15 та присвоєно вищевказаній справі номер провадження 35/73/15. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 07.07.2015 р.

26.06.2015р. через канцелярію господарського суду Запорізької області представник позивача, на виконання вимог ухвали суду від 12.06.2015р. надав до суду нормативне обґрунтування заявлених позовних вимог з посиланням на конкретні норми матеріального права, а також детальний розрахунок пені, інфляційних витрат та 3 % річних. Також, 07.07.2015р. представник позивача надав до суду витребувані судом документи, які підтверджують правовий статус підприємства.

07.07.2015р.через канцелярію господарського суду Запорізької області представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» вважає позовні вимоги необґрунтованими та незаконними в зв'язку з тим, що п.4.2. договору сторонами встановлений строк виконання грошового зобов'язання відповідачем (строк оплати товару) щодо оплати поставленого товару - 90 банківських днів з дня підписання уповноваженими представниками акту приймання-передачі товару та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату товарів. 17.05.2015р. позивач направив відповідачу акти приймання-передачі товару (лист №85 від 15.05.2015р.) за договором №140386 від 27.10.2014р., які отримані відповідачем 20.05.2015р., про що свідчить опис вкладення у лист з оголошеною цінністю позивача зі штампом поштового відділення м. Запоріжжя 17.05.2015р. Вказані акти підписані 25.05.2015р. Відповідач вважає, що строк виконання грошового зобов'язання щодо оплати товару за договором №140386 від 27.10.2014р. не настав. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Також, 07.07.2015р. представник відповідача подав через канцелярію суду клопотання про зупинення провадження по справі, в якому зазначає, що слідчим УСБУ в Запорізькій області розслідується кримінальне провадження №0000010 від 19.01.2015р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч. 5 ст. 191 КК України. Так, одним з епізодів, за вказаним провадженням, є придбання відповідачем ККР саме за договором №140086 від 27.10.2014р., у зв'язку з чим відповідач просить суд зупинити провадження у справі №908/3598/15 до повернення матеріалів справи зі Слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області.

У судовому засіданні представник позивача заперечив проти вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі, в зв'язку з його необґрунтованістю, оскільки дане кримінальне провадження не стосується предмету справи, що розглядається. Крім того, відповідач не заперечує проти отримання від позивача товару.

У судовому засіданні, відкритому 07.07.2015р. було оголошено перерву до 12 год. 00 хв. 21.07.2015р.

20.07.2015р. через канцелярію господарського суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив, в яких останній зазначає, що умовами договору не визначено зобов'язання постачальника (позивача) складати і передавати на підпис відповідача відповідні акти приймання -передачі.

Після закінчення перерви, оголошеної в судовому засіданні 07.07.2015р., розгляд справи було продовжено 21.07.2015р.

21.07.2015р. у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечив та надав до суду для долучення до матеріалів справи наказ по ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», який просить суд долучити до матеріалів справи. У задоволенні позову просить суд відмовити.

У судовому засіданні оголошено перерву до 12 год. 00 хв. 10.08.2015р.

10.08.2015р. через канцелярію господарського суду від представника відповідача надійшло доповнення до відзиву на позову заяву.

10.08.2015р. у судовому засіданні представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору, в якому зазначають, що з урахуванням особливостей розгляд спору по справі №908/3598/15, а також керуючись ст. 69 ГПК України, просять суд продовжити строк розгляду спору на 15 днів та відкласти розгляд справи. Ухвалою від 10.08.2015р. судом задоволено клопотання представників сторін про продовження строку розгляду господарського спору, строк вирішення спору продовжено на п'ятнадцять днів, також судом задоволено клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 25.08.2015р.

В судовому засіданні 25.08.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить стягнути з відповідача 1004400 грн. - заборгованість за поставлений товар, 33356,13 грн. - пені; 202158,02 грн. - сума інфляційних витрат; 6671,22 грн. - 3 % річних; 10000 грн. - збитків та суму сплаченого судового збору в розмірі 25132 грн.

В судовому засіданні 25.08.2015р. представник відповідача заперечив проти позовних вимог в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позову.

За заявою представників сторін справа розглядалася без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 25.08.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України зазначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2014р. між ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» (замовник) та ТОВ «МП «ПМК» (постачальник) був укладений договір поставки № 140386.

Відповідно до п.1. договору поставки постачальник зобов'язаний у 2014р. поставити замовникові товари, зазначені в специфікаціях - додатках до цього договору, а замовник зобов'язаний прийняти та сплатити товар на умовах цього договору.

Матеріали справи містять видаткову накладну №РН-331 від 27.10.2014р., відповідно до якої відповідач отримав товар в кількості 16 штук на загальну суму 669 600, 00 грн. та видаткову накладну №РН-349 від 17.12.2014р., якою відповідач отримав товар в кількості 8 штук на загальну суму 334 800, 00 грн.

Також позивач, в підтвердження переданої відповідачу продукції, надав довіреність № 90 від 27.10.2014р. та довіреність №595 від 17.12.2014р. на отримання вказаного товару та товарно - транспортні накладні № 450 від 27.10.2014р. та № 562 від 17.12.2014р.

Відповідач отримав товар без претензій та зауважень, про що свідчить підпис на видаткових накладних.

Пунктом 4.2 договору сторони домовились, що замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 90 банківських днів з дня підписання сторонами за цим договором акту приймання-передачі товару та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату товарів.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо відмови в позові виходячи з наступного.

За своєю правовою природою, укладений 27.10.2014р. сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього ж Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вже зазначалося вище, п. 4.2 договору сторони обумовили строк оплати товару - 90 банківських днів з дня підписання сторонами за цим договором акту приймання-передачі товару та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату товарів. В актах приймання-передачі товару сторони за цим договором повинні зазначити найменування, асортимент, кількість та ціну товарів, номер та дату договору, номер та дату заявки на постачання товару, дату отримання постачальником заявки на постачання товару, реквізити видаткової накладної за якою отриманий товар, інші відомості при необхідності. Акт приймання-передачі товару повинен бути скріплений печатками сторін за договором, у разі якщо акт приймання-передачі товару не скріплений печатками сторін за договором, він вважається не підписаний.

Отже, сторонами було встановлено чіткі умови щодо строків оплати товару, які пов'язані з датою підписання акту - приймання передачі товару.

Матеріали справи містять лист ТОВ «МП «ПМК» вих. № 85 від 15.05.2015р., в якому зазначено, що останній повторно направляє на адресу ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» акти приймання - передачі товару від 27.10.2014. та від 17.12.2014р., які необхідно підписати, скріпити печаткою та повернути другий примірник протягом 3-х днів з моменту отримання вимоги.

Вказаний лист був триманий ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» 20.05.2015р. вх. № 1753, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції останнього.

Акти ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» були підписані 25.05.2015р. та направлені на адресу ТОВ «МП «ПМК», про що зазначено на самих актах.

Посилання позивача на те, що 17.05.2015р. акти були направлені повторно, а первісного разу акти приймання - передачі товару в кількості по 2 шт. на кожну поставку відповідачу були передані разом із видатковими та товарно - транспортними накладними 27.10.2014р. та 17.12.2014р., судом не приймаються, оскільки в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані докази отримання актів приймання - передачі товару саме 27.10.2014р. та 17.12.2014р.

Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що перебіг строку оплати за поставлений товар починається з 25.05.2015р. - тобто, з дати підписання актів прийому - передачі та станом на день розгляду справи не настав строк виконання грошових зобов'язань відповідача за поставлений товар за видатковою накладною №РН-331 від 27.10.2014р. та видатковою накладною №РН-349 від 17.12.2014р., а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості в розмірі 1004400 грн.

Оскільки відсутні підстави для стягнення основної заборгованості, то відсутні і підстави для стягнення з відповідача 33356,13 грн. - пені; 202158,02 грн. - сума інфляційних витрат; 6671,22 грн. - 3 % річних; 10000 грн. - збитків є безпідставними.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскільки у відповідача не настав строк виконання зобов'язання, отже у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір відноситься на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «МП «ПМК" до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" про стягнення 1 256 585, 37 грн. відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 31.08.2015р.

Суддя О.А. Топчій