РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2015Справа №910/19489/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/19489/15

за позовом державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі

Маріупольської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів

України» (Адміністрація Маріупольськогоморського порту)

до Державного агентства резерву України;

про стягнення 21890,54 грн.

Представники сторін:

від позивача: Буніна Ю.Г., довіреність б/н від 06.08.2015р.;

від відповідача: Михайлюк А.З., довіреність № 1301/0/4-15 від 20.04.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України (надалі - позивач) з позовом до комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Печерська брама» (надалі - відповідач) про стягнення 73534,68 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 27-7/524 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не розрахувався за надані послуги зі зберігання, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 21890,54 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2015р. порушено провадження у справі № 910/19489/15 та призначено її розгляд на 27.08.2015р.

21.08.2015р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли витребувані судом докази та пояснення по справі.

Присутнім у судовому засіданні 27.08.2015р. представником позивача підтримано позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в засіданні суду подав клопотання про долучення доказів до справи, проте письмовий відзив на позов суду не надав, але зазначив, що заборгованість виникла, у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2002р. між Маріупольським державним морським торговельним портом (за договором - зберігач) та Державним комітетом з державного матеріального резерву України (за договором - Комітет) було укладено Договір №27-7/524 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, за умовами якого Комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом № 1. Зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Відповідно до п. 3.1. договору, Комітет зобов'язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Згідно з п. 4.3. договору, оплата робіт із закладення (поставки) цінностей до мобілізаційного резерву проводиться безпосередньо після отримання комітетом акта встановленої форми.

У п. 7.3. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом зберігання цінностей.

У відповідності до наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. № 163 «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства «Адміністрація морських портів України», та на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013р. № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту», державні підприємства морського транспорту, в тому числі ДП "Маріупольський морський торговельний порт", були реорганізовані шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них відповідно до розподільчих балансів, та утворено внаслідок виділу державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

Згідно з пунктом 3 наказу Мінінфраструктури України від 19.03.2013р. № 163, ДП «Адміністрація морських портів України» є правонаступником ДП "Маріупольський морський торговельний порт", у тому числі у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів.

Пунктами 3.1. та 3.2. Статуту ДП «Адміністрація морських портів України» визначено, що підприємство є юридичною особою. Підприємство утворене шляхом виділу з реорганізованих державних підприємств стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них відповідно до розподільчих балансів (розподільчих актів (балансів)) та є правонаступником цих реорганізованих державних підприємств у частині майна прав та обов'язків відповідно до розподільчих актів (балансів).

Відповідно до мобілізаційного завдання, матеріальні цінності мобілізаційного резерву перейшли до ДП «Адміністрація морських портів України».

Згідно з актом приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013р., Договір № 27-7/524 від 18.11.2002р. відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву було передано до ДП «Адміністрація морських портів України» .

Отже, з 13.06.2013 р. державне підприємство «Адміністрація морських портів України» стало правонаступником всіх прав та обов'язків за Договором № 27-7/524 від 18.11.2002р.

З урахуванням наведеного, між державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі в особі Маріупольської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Держрезервом України була укладена Додаткова угода № 3 від 11.07.2013р. про заміну сторін за договором.

Крім того, сторонами була підписана Додаткова угода, в якій узгоджено річний розмір коштів на відшкодування витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в межах кошторису на 2013 рік у сумі 45422,75 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе за договором зобов'язання, надавши послуги зі зберігання на суму 21890,54 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по Маріупольській філії ДП «Адміністрація морських портів України» за 6 місяців 2013 року.

В свою чергу, відповідач не здійснив розрахунок за надані послуги зі зберігання матеріальних цінностей.

Отже, на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги становить 21 890,54 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ. яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві в схоронності. Договір зберігання укладається в письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Порядок укладання та виконання договорів, пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей державного резерву регулюється Законом України «Про державний матеріальний резерв».

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Згідно з п. 3 ст. 7 Закону, фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов'язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв», відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. № 532 «Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву", передбачено Державному комітету з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Пунктом 2 Додаткової угоди до договору встановлено, що оплата здійснюється на підставі актів виконаних робіт.

Отже, приймаючи до уваги визначене та з урахуванням того, що між позивачем та відповідачем був підписаний Акт виконаних робіт за період з 13.06.2013р по 31.12.2013р., яким встановлено зобов'язання відповідача сплатити вартість послуг.

Таким чином, строк виконання зобов'язань по оплаті наданих послуг відповідача настав по закінченню бюджетного періоду після підписання акту виконаних робіт, тобто на початку 2014 року.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем належними та допустимими доказами не було спростовано факт надання позивачем послуг зі зберігання матеріальних цінностей з державного матеріального резерву на суму 21890,54 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, підтверджуються належними та допустимими доказами, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28; ) на користь державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Маріупольського морського порту) (87510, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 3; ) 21890 грн. 54 коп. - боргу та 1827,00 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.08.2015р.

Суддя А.І. Привалов