РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/15240/14

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ"

про стягнення 50 000,00 грн.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич"

про стягнення 20 644,00 грн.

Головуючий суддя Селівон А.М.

Судді Любченко М.О. Шкурдова Л.М.

Представники сторін:

Від позивача за первісним позовом: Буняк Ю.І. - представник, довіреність б/н від 07.07.2014;

Від відповідача за первісним позовом: Паньшина О.П. - представник, довіреність №20/05-14 від 20.05.2014;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" про стягнення 50 000 грн., набутих без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на неналежне виконання контрагентом зобов'язань за договором від 01.11.2013 р. № 01112013-1 щодо виконання комплексу робіт з розробки рекламної продукції в обсягах та у строки, визначені договором, за які позивачем було сплачено 50000,00 грн..

В процесі розгляду справи 09.09.14 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" подано зустрічний позов про стягнення 20 644 грн. з підстав неналежного виконання умов договору від 1 листопада 2013 року № 01112013-1 в частині неповного розрахунку за виконані роботи за договором.

Рішенням господарського суду міста Києва від 3 жовтня 2014 року (суддя О. Блажівська) у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 грудня 2014 року рішення скасовано частково та прийнято нове рішення, яким первісний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 лютого 2015 р. касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" задоволено частково; рішення господарського суду міста Києва від 3 жовтня 2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 грудня 2014 року у справі № 910/15240/14 скасовано, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції.

У постанові Вищого господарського суду України від 18 лютого 2015 р. зазначено, що до предмету доказування в даній справі належать встановлення правової природи грошових коштів, які були передані замовником у контексті дотримання сторонами встановленого договором порядку розрахунків за роботи і доводів виконавця щодо часткової оплати замовником уже виконаних робіт; строків виконання зобов'язання; схвалення директором з маркетингу та розвитку товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" бренд-буку Розаліні™; передачі замовнику результатів роботи.

За резолюцією керівника апарату господарського суду міста Києва від 25.02.15 р. вказану справу передано на розгляд судді Селівону А.М..

Ухвалою суду від 27.02.15 р. справу № 910/15240/14 прийнято до провадження суддею Селівоном А.М. та призначено до розгляду на 09.04.15 р..

09.04.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 розгляд справи відкладено на 28.04.2015 року.

У судовому засіданні 28.04.2015 оголошено перерву до 19.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 910/15240/14 у складі трьох суддів.

Розпорядженням голови Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 для розгляду справи № 910/15240/14 визначено колегію суддів у складі: Селівон А.М. (головуючий), Любченко М.О., Шкурдова Л.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.05.2015 справу № 910/15240/14 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" про стягнення 50 000,00 грн. та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" про стягнення 20 644,00 грн. прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 10.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 за клопотанням представника позивача строк розгляду спору продовжено на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 08.07.15 р.

08.07.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою суду від 20.07.15 р. розгляд справи призначено на 29.07.15 р.

В судовому засіданні з 29.07.15 р. по 31.07.15 р. згідно ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва.

В судові засідання 28.04.15 р., 19.05.15 р., 10.06.15 р., 31.07.15 р. та 12.08.15 р. з'явились уповноважені представники сторін.

До початку судового засідання 28.04.15 р. через канцелярію суду представником відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) подані додаткові пояснення № 03/04-15-29 від 03.04.15 р., в яких ТОВ «Плей БТЛ» заперечує проти первісного позову, зазначаючи про недопущення виконавцем невиконання або неналежного виконання своїх обов'язків за договором та безпідставність відмови замовника від підписання акту приймання виконаних робіт і вимоги про повернення 50000,00 грн.. Крім того, ТОВ «Плей БТЛ» наголошує на наявність спірних правовідносин між сторонами та неможливість застосування приписів ст. 1212 ЦК України. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 28.04.15 р. представником позивача за первісним позовом подані пояснення стосовно суті спору б/н від 06.04.15 р., в яких ТОВ «КФ «Ярич» підтримує позовні вимоги за первісним позовом, а також заперечує проти зустрічного позову, стверджуючи про відсутність передачі результатів робіт виконавцем замовнику та здійснення перерахування грошових коштів до підписання акту приймання виконаних робіт, внаслідок чого вважає останні передплатою (авансом), а також додатково зазначає про відсутність схвалення замовником кінцевого проекту бренд -буку і ненадсилання ТОВ «КФ «Ярич» виконавцеві листа від 17.02.14 р.. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 10.06.15 р. представником відповідача за первісним позовом подані письмові пояснення № 09/06-42 від 09.06.15 р., в яких останній підтримав зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві та попередніх поясненнях та заперечував проти первісного позову. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 10.06.15 р. представником позивача за первісним позовом подані пояснення б/н від 10.06.15 р., в яких ТОВ «КФ «Ярич» підтримує певний позов та заперечує проти зустрічного позову з підстав, викладених у попередніх письмових поясненнях. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

07.07.2015 р. представником відповідача за первісним позовом через канцелярію суду подано додаткові письмові пояснення б/н від 07.07.2015 р., в яких відповідач за первісним позовом заперечує проти первісних позовних вимог з підстав, аналогічним зазначеним у поясненнях від 03.04.15 р., додатково зазначивши про схвалення розробленого бренд-буку листом замовника від 17.02.14 р за підписом директора з маркетингу та розвитку Чикеречка А., а також наявність доказів безпосереднього використання замовником результатів виконаних робіт у своїй господарській діяльності. Подані пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 12.08.15 р. представником позивача через канцелярію суду подані письмові пояснення б/н від 30.07.15 р., в яких позивач, посилаючись на практику розгляду справ ВГСУ та ВСУ, вважає обґрунтованим застосування до спірних правовідносин положень ч.1, п.3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, зважаючи на припинення зобов'язань за спірним договором в зв'язку з його розірванням в односторонньому порядку. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 12.08.15 р. на виконання вимог ухвали суду від 31.07.15 р. представником позивача супровідним листом б/н від 10.08.15 р. через канцелярію суду подано посадову інструкцію директора з маркетингу ТОВ «КФ «Ярич» від 01.08.2013 р. та копію заяви Чикеречка А.М. від 01.08.2013 р. про прийняття на посаду директора з маркетингу ТОВ «КФ «Ярич». Подані документи долучені судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Пунктом 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова №18) Вищим господарським судом України роз'яснено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу колегії суддів представниками сторін не заявлено.

В судових засіданнях 28.04.15 р., 19.05.15 р., 10.06.15 р., 31.07.15 р. та 12.08.15 р. представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві та заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом у судових засіданнях 28.04.15 р., 19.05.15 р., 10.06.15 р., 31.07.15 р. та 12.08.15 р. підтримав заперечення проти первісного позову, викладені у письмових поясненнях на первісну позовну заяву та підтримав зустрічні позовні вимоги, які просив задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наявні в матеріалах справи докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" (позивач за первісним позовом, замовник - за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" (відповідач за первісним позовом, виконавець за договором) укладено Договір № 01112013-1 (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1 Договору позивач за первісним позовом - замовник доручає, а відповідач за первісним позовом - виконавець приймає на себе зобов'язання: виконати роботи із виготовлення рекламної продукції за завданням замовника: поставити таку продукцію замовнику, та/або надати замовнику комплекс рекламних, інформаційних та/або організаційних послуг, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи/продукцію/послуги.

Розділами 3-15 Договору сторони визначили строки виконання робіт, їх вартість, якість та кількість продукції, права та обов'язки сторін, порядок здавання передачі виконаних робіт, відповідальність сторін тощо.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 13.1 Договору).

Як свідчать матеріали справи, Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств.

Судом встановлено, що між сторонами фактично був укладений договір підряду, який підпадає під правове регулювання норм § 1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України, з елементами договору поставки, який регулюється нормами § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що можливість укладення сторонами змішаного договору та узгодження ними умов в такому договорі не суперечить приписам ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України, відповідно до яких сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За приписами ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до п. 2.2 Договору точний перелік Продукції/Робіт/Послуг та умови щодо їх поставки/виконання/надання узгоджується сторонами в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до матеріалів справи, 28.11.2013 р. між сторонами у справі відповідно до умов Договору укладено додаток № 2 до Договору (далі - додаток № 2), умовами якого сторони погодили перелік робіт з розробки: Бренд-бук Розаліні™.

Частиною 1 ст. 843 Цивільного кодексу України визначено, що договором підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За умовами п. 2.3, 2.4 Договору обсяг, якість та інші характеристики продукції/робіт/послуг погоджуються сторонами у додатках, які є невід'ємною частиною цього договору. Строки поставки/виконання/надання Продукції/Робіт/Послуг - узгоджуються сторонами у додатках, які є невід'ємною частиною цього договору

Відповідно до частини 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Підставою для виконання робіт, у тому числі поставки продукції за наслідками виконання відповідних робіт, та/або надання послуг є додатки до цього договору, що підписані і скріплені печатками обох сторін та які є невід'ємною частиною цього договору. Строк поставки продукції, виконання робіт та/або надання послуг, а також технічна специфікація по виготовленню продукції зазначаються в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 4.1, 4.2 Договору).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторонами ні в Договорі, ні в додатку № 2 до Договору строк виконання відповідачем за первісним позовом зобов'язань з виконання робіт з розробки Бренд-буку Розаліні™ не встановлений, а відтак, суд виходить із загального строку, встановленого п. 13.1 Договору, відповідно до якого договір діє до 31.12.2014 р..

Згідно приписів ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.1 Договору вартість продукції, робіт та/або послуг вказується в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору.

Оплата вартості продукції, робіт та/або послуг виконавця здійснюється замовником на умовах, зазначених у цьому договорі, шляхом безготівкового банківського переказу на поточний рахунок виконавця, відповідно до наданих виконавцем рахунків-фактур (п. 5.2 Договору).

Порядок розрахунків за роботи, узгоджені сторонами згідно з додатком № 2 до договору є наступним: платіж у вигляді передоплати, на суму 25000,00 грн., в т.ч ПДВ - здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця способом безготівкового переказу коштів на протязі 3 банківських днів з дати підписання між сторонами цього додатку № 2; решта, на суму 45644,00 грн., в т.ч. ПДВ - здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця способом безготівкового переказу коштів на протязі 3 банківських днів з дати підписання між сторонами відповідного акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за результатами прийняття виконаних виконавцем для замовника робіт (п. 1.4 додатку № 2 до Договору).

Як встановлено судом за матеріалами справи та сторонами не заперечується, на виконання умов Договору позивач за первісним позовом перерахував відповідачу за первісним позовом грошові кошти в сумі 50 000,00 грн., а саме 2 (двома) платежами: 25000,00 грн. платіжним дорученням № 10202 від 10.12.2013 року та 25000,00 грн. платіжним дорученням № 1081 від 10.02.2014 року із зазначенням призначення платежу «часткова оплата за розробку бренд-бука на підставі рахунку № 70 від 27.11.13 р.»..

Факт отримання вказаних коштів та їх розмір сторонами не заперечувався.

Суд звертає увагу, що рахунок-фактура № 70 від 17.11.2013 р. був виписаний відповідачем за первісним позовом не на розмір предоплати, а на загальну суму 70 644,00 грн., зазначену у п. 1.3 додатку № 2 до договору (найменування робіт: перелік робіт з розробки Бренд-буку Розаліні™ згідно додатку № 2 до договору від 01.11.2013 р.).

Враховуючи вимоги п.1.4 додатку № 2 до договору, грошові кошти в розмірі 25000,00 грн., перераховані позивачем за первісним позовом платіжним дорученням від 10.12.2013 року за № 10202, за своєю правовою природою розцінюються в якості попередньої оплати за передбачені Договором роботи, що регулюється, зокрема, приписами ст. 693 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В свою чергу в силу ч.1 ст.538 ЦК України виконання свого обов'язку однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 вказаної норми, при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Суд зазначає, що вказане правило має загальний характер та розповсюджується на будь - які зустрічні зобов'язання, до яких відносяться і зобов'язання, які випливають із договору поставки (купівлі - продажу) та підряду.

Тобто, позивачем за первісним позовом здійснено виконання своїх зобов'язань з часткової оплати обумовлених Договором робіт, які підлягали виконанню ТОВ «Плей БТЛ», незважаючи на ненастання строку їх виконання іншою стороною, до моменту підписання акту приймання - передачі виконаних виконавцем для замовника робіт за результатами їх прийняття у відповідності до умов п. 1.4 додатку № 2 до Договору.

Так, згідно ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

У випадку виконання робіт та/або надання послуг, що не відповідають умовам договору чи додаткам, які є невід'ємною частиною цього договору, зобов'язання замовника з оплати робіт та/або послуг виконавця призупиняється до моменту поставки продукції належної якості, та/або виконання робіт/послуг виконавцем належним чином, якщо інше не передбачено цим договором або додатками, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 5.5 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору загальними критеріями якості для продукції є: відповідність продукції макету; відповідність продукції технічній специфікації, визначеній в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п. 7.1 Договору прийомка замовником та поставка виконавцем: продукції - здійснюється підписанням сторонами відповідних видаткових накладних; робіт/послуг - здійснюється підписанням сторонами відповідних актів приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг.

У відповідності до п. 1.1 додатку № 2 до Договору сторони визначили, що зазначені роботи виконуються виконавцем та передаються замовнику на електронних носіях у форматі PDF презентація.

Згідно п. 1.2 додатку № 2 до Договору якість робіт - повинна відповідати умовам, узгодженим сторонами у цьому додатку № 2 до договору.

Відповідно до п. 1.3 додатку № 2 вартість робіт, якісні характеристики якого узгоджені даним додатком № 2 до договору, становить 70644,00 грн..

У відповідності до п. 7.5 Договору засвідченням факту належного виконання робіт/надання послуг та відсутності взаємних зауважень за цим договором та додатками, які є невід'ємною частиною цього договору є підписані уповноваженими представниками сторін акти.

Згідно п. 7.6 договору в разі якщо виконані роботи або послуги не відповідають умовам договору, замовник має право протягом 10 робочих днів з дати отримання видаткової накладної/акту направити виконавцю мотивовану відмову від підписання видаткової накладної/акту з наданням підписаного зі свого боку акту про виявлені недоліки, які мають місце і які потрібно виправити.

У випадку виявлення недоліків при здаванні - прийманні робіт, їх невідповідності договору або додаткам до договору, представники сторін складають та підписують акт про виявлені недоліки, згідно якого відповідач або компенсує позивачу вартість недопоставленої продукції, або виготовляє недопоставлену продукцію у строки додатково обумовлені сторонами, або зобов'язується виправити виявлені недоліки продукції, або надати послуги належним чином у строк, який додатково погоджується сторонами (п. 8.2 Договору).

Як свідчать матеріали справи, відповідач за первісним позовом листом № 27/02/14-1 від 27.02.2014 року повідомив позивача за первісним позовом про передачу робіт на електронних носіях у форматі PDF, усунення зауважень до Бренд-буку Розаліні™, у зв'язку з чим, просив здійснити кінцевий розрахунок та сплатити грошові кошти в сумі 20644,00 грн., а також оформити акт приймання-передачі виконаних робіт від 25.02.2014 року № 6, податкову накладну № 23 від 25.02.2014 р. та повернути один екземпляр виконавцю.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Натомість, в межах строків, передбачених п. 7.6 Договору, позивач за первісним позовом листом від 20.03.2014 р. № 20/03-02 відмовився від підписання акту про надання послуг, з посиланням на неналежне виконання відповідачем за зустрічним позовом взятих на себе зобов'язань за договором щодо виконання робіт та неусунення зауважень, наданих замовником, а також ненаданням замовнику робіт на електронних носіях у форматі PDF презентація, а також посилаючись на п. 8.8 Договору, яким визначений порядок одностороннього розірвання Договору, повідомив про розірвання договору в односторонньому порядку, визначивши датою розірвання договору 25.04.2014 р..

Факт надіслання вказаного листа підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінні листи від 20.03.2014 року № 844 та № 852, а також фіскальними чеками УДППЗ "Укрпошта" від 20.03.2014 року № 4983 та № 4984.

При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідно до листів Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 14.05.2014 року № 303/15-467 та від 19.05.2014 року № 31/52-ю-91-701 рекомендований лист із повідомленням № 852 був повернутий поштовим відділенням у зв'язку з неявкою адресата та закінченням терміну зберігання поштового відправлення на підприємстві поштового зв'язку, рекомендований лист № 844 повернутий у зв'язку з тим, що адресат не був розшуканий.

На підставі вищезазначених документів позивач за первісним позовом вважає спірний договір розірваним, а правовідносини між сторонами припиненими, внаслідок чого, на думку ТОВ «КФ «Ярич», з вказаного моменту підстава набуття грошових коштів в сумі 50000,00 грн. відповідачем за первісним позовом відпала, а вказані кошти, зважаючи на невиконання зобов'язань з передачі результатів виконаних робіт виконавцем замовнику, підлягають поверненню останньому в судовому порядку.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» листом від 13.05.2014 року № 13/05-14, а також від 11.07.2014 року листом № 11/07-14 повторно надсилались відповідачу за зустрічним позовом для підписання, зокрема, акт № 6 від 25.02.2014 року на суму 70644,00 грн. та відповідні податкові накладні.

Проте, оскільки зазначені документи відповідачем за зустрічним позовом залишились не підписаними, а оплата за виконані за договором роботи замовником - ТОВ «КФ «Ярич» проведена не була, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 20644,00 грн. за виконані за Договором роботи з розробки Бренд-буку Розаліні™.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним Договору № 01112013-1 від 01.11.13 р. або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та існування спірних правовідносин з боку сторін відсутні.

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування позовних вимог посилається на той факт, що ним було надіслано Бренд-бук Розаліні™ у форматі PDF презентація на електронну адресу директора з маркетингу та розвитку ТОВ "КФ "Ярич", водночас будь-які докази (акти прийому-передачі бренд-буку, підписані між директором з маркетингу та розвитку ТОВ "КФ "Ярич" та позивачем за зустрічним позовом, листи, направлені контрагенту, з електронними носіями з описами вкладення тощо) направлення відповідачу за зустрічним позовом бренд-буку форматі PDF презентація в матеріалах справи відсутні, а відтак у суду відсутні можливості встановити не тільки фактичну передачу результатів роботи, а саме бренд-буку у форматі PDF презентація відповідачу за зустрічним позовом, а й встановити вид, обсяг, кількість та якість виконаних робіт.

Разом з тим, суд зазначає про наявність між сторонами правовідносин, підставою виникнення яких є Договір № 01112013-1 від 01.11.13 р. щодо виконання робіт з розробки Бренд-буру РозалініТМ, факт існування яких підтверджуються наявною в матеріалах справи перепискою між сторонами, зокрема, листуванням директора з маркетингу та розвитку ТОВ «Кондитерська фабрика «Ярич» Чикеречко А..

Так, за твердженням відповідача за первісним позовом, координація виконання робіт за договором, зокрема, за змістом додатку № 2 до Договору, здійснювалась між сторонами шляхом електронного листування.

Відповідно до п.3.2.1 Договору замовник має право надавати виконавцю відповідні вказівки та пропозиції відносно порядку та якості Продукції/Робіт/Послуг.

Зокрема, матеріали справи містять роздруківку електронного повідомлення директора з маркетингу та розвитку позивача за первісним позовом Чикеречко А. від 14.02.2014 р., направленого з службової електронної пошти ТОВ «Кондитерська фірма «Ярич», адресованого уповноваженій особі відповідача за первісним позовом та Кащук Ірині, бренд менеджеру ТОВ «Кондитерська фірма «Ярич», змісту якого містить перелік рекомендацій щодо внесення змін до Бренд-буку Розаліні™.

Крім того, в матеріалах справи наявний адресований відповідачу за первісним позовом лист б/н директора з маркетингу та розвитку позивача за первісним позовом Чикеречко А. від 17.02.2014 р., в якому останній дякує за оперативне реагування на його зауваження, внесення змін до Бренд-буку Розаліні™ та погоджує Бренд-бук Розаліні™. Разом з тим, зазначає про свій останній день на займаній посаді.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача за первісним позовом на те, що здійснювати координацію виконання робіт за договором, зокрема, за додатком № 2 до договору, мав право виключно директор товариства на підставі Статуту, як такі, що спростовуються наявними матеріалами справи та наданими сторонами доказами, а саме згідно наданих позивачем за первісним позовом матеріалів Чикеречко А. призначений на посаду директора з маркетингу ТОВ «Кондитерська фірма «Ярич» відповідно до наказу від 01.08.2013 р.

При цьому зі змісту посадової інструкції директора з маркетингу ТОВ «Кондитерська фірма «Ярич» вбачається, що до завдань та обов'язків останнього належить, зокрема, організація розробки стратегії проведення рекламних заходів.

В подальшому згідно наказу № 5 від 17.02.14 р. вказаний Чикеречко А. звільнений з посади директора з маркетингу ТОВ «Кондитерська фірма «Ярич».

Суд зауважує, що Статут товариства визначає порядок створення, діяльності та припинення юридичної особи і не містить в собі прав та обов'язків всіх посадових та службових осіб товариства, в т.ч. директора з маркетингу.

Окрім цього, виходячи з фактичних обставин справи посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Ярич» в листі від 20.03.14 р. на неусунення недоліків щодо розробки Бренд-буку, зазначених в електронному листі директора з маркетингу ТОВ «КФ «Ярич» Чикеречко А. від 14.02.14 р., додатково підтверджують той факт, що вказана особа діяла саме в якості уповноваженого представника позивача за первісним позовом та в межах своїх повноважень, а отже свідчать про фактичне схвалення юридичною особою вказаних дій та реалізацію сторонами своїх господарських зобов'язань з питань виконання робіт за спірним Договором і наявність правовідносин, які виникли на підставі останнього.

Суд зазначає, що статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено вчинення зміни або розірвання договору в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як встановлено частинами 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 8.8 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання обов'язків за цим договором однією із сторін, друга сторона має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це контрагента не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дня розірвання.

Враховуючи вищезазначене, сторони передбачили порядок розірвання договору в односторонньому порядку за наявності 2 умов:

1. у випадку невиконання або неналежного виконання обов'язків за цим договором однією із сторін;

2. письмово повідомивши про це контрагента не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дня розірвання.

Позивач за первісним позовом в якості підстави для розірвання договору зазначає, зокрема, про відсутність передачі Бренд-буку Розаліні™ у форматі PDF Товариству з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Ярич».

Проте, враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів реалізації сторонами своїх прав та зобов'язань, передбачених умовами спірного Договору, зокрема, листування директора з маркетингу ТОВ «КФ «Ярич» Чикеречко А., приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи наданих позивачем за первісним позовом належних та допустимих доказів на підтвердження наявності передбачених п.8.8 Договору умов одностороннього його розірвання, а саме невиконання або неналежного виконання ТОВ «Плей БТЛ» умов спірного Договору, суд доходить до висновку, що вказаний договір не можна вважати розірваним в односторонньому порядку, а правовідносини між сторонами припиненими.

Як зазначалось вище, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 50 000,00 грн. в якості коштів, набутих без достатньої правової підстави відповідно до ст. 1212 ЦК України, посилаючись на розірвання договору в односторонньому порядку.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави (глава 83 - набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналізуючи наведені законодавчі положення, суд звертає увагу сторін, що об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Таким чином, передумовою для задоволення вимог про повернення безпідставно збереженого майна є, зокрема, встановлення факту його збереження за рахунок іншої особи. При цьому, вказані обставини мають бути доведені відповідними доказами.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як зазначено вище, відповідно до ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У відповідності до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з системного аналізу зазначених положень та ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України суд доходить висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Таким чином, загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

За таких обставин, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно.

Якщо зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

При цьому, суд зазначає, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, оскільки між сторонами у справі укладено договір № 01112013-1 від 01.11.2013, а кошти в сумі 50000,00 грн., які позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом, за висновками суду отримано останнім у якості оплати за роботи, передбачені додатком № 2 до спірного договору, тобто за наявності достатньої правової підстави, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуті.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постановах від 22.01.2013 у господарській справі № 5006/18/13/2012, від 02.09.2014 у господарській справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 у господарській справі № 922/1136/13.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач за первісним позовом не довів в розумінні ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для витребування грошових коштів в сумі 50000,00 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набутих.

Разом з цим, зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження обумовленого в договорі сторонами виду, обсягу, кількості та якості виконаних робіт, а також доказів невиконання обумовлених Договором робіт належним чином або взагалі їх повного невиконання суд позбавлений можливості дослідити дотримання сторонами умов спірного Договору під час реалізації господарських відносин, і, як наслідок, встановити наявність або відсутність правових підстав для сплати грошової суми за умови їх фактичного виконання.

Таким чином, враховуючи те, що позивач за зустрічним позовом не довів в розумінні ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та не надав суду доказів виконання умов п. 1.1 додатку № 2 до договору, внаслідок чого суд позбавлений можливості достовірно встановити необхідні для ухвалення обґрунтованого рішення обсяги виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором, суд доходить висновку про непідтвердженість належними та допустимими доказами позовних вимог ТОВ «Плей БТЛ» про стягнення 20 644,00 грн. у зв'язку з ненаданням доказів передачі відповідачу за зустрічним позовом бренд-буку у форматі PDF презентація, а тому вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні зустрічного позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом відповідно.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 25 серпня 2015 року.

Головуючий суддя А.М. Селівон

Судді: М.О. Любченко

Л.М. Шкурдова