ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" серпня 2015 р.Справа № 916/2308/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ"

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна С"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецбуд 1"

про визнання недійсним договору

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю)

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: ОСОБА_2 (за довіреністю)

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ", звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Седна С", товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецбуд 1" в якому просить суд визнати недійним договір поруки №01/08/12-П від 01.02.2014р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ", товариством з обмеженою відповідальністю "Седна С" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецбуд 1", застосувати наслідки недійсності договору поруки №01/08/12-П від 01.02.2014р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.06.2015р. позовну заяву (вх.№2431/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Письмове клопотання позивача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-3520/15 від 23.06.2015р.) судом задоволено, у зв'язку з чим строк розгляду справи було продовжено до 19.08.2015р.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судові засідання не зявлявся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення повернуті на адресу суду з відміткою про вручення останньому поштової кореспонденції, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, правом на захист своїх інтересів не скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник відповідача 2 заявлені позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№19810/15 від 04.08.2015р.).

Згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

01 лютого 2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" (Поручитель), товариством з обмеженою відповідальністю "Седна С" (Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецбуд 1" (Боржник) було укладено договір поруки №01/08/12-П, згідно умов п.1.1. якого, Поручитель, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, поручається перед Кредитором за виконання Боржником його зобов'язань Позичальника, що випливають з Договору підряду №01/08/12 від 01 серпня 2012р., з Додатковою угодою №1 від 01 лютого 2014 року укладеними між Боржником та Кредитором (далі за текстом "Договір підряду").

Відповідно до п.1.2. Договору предметом Договору підряду є виконання Кредитором будівельно-монтажних робіт на об'єкті: будівництво волоконно-оптичної лінії зв'язку з прокладанням волоконно-оптичного кабелю вздовж залізничного полотна в існуючу поліетиленову захисну трубку на ділянці: ст. Лозова пост. 146 км Південної залізниці в строк до 30 вересня 2012 року та зобов'язання Боржника сплатити за вказані роботи 388 096,80 грн.

Пунктом 1.4. Договору визначено, що у випадку порушення Боржником зобов'язання за Договором підряду, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

У відповідності до приписів п.п.2.1., 2.2., 2.2.1., 2.2.2. Договору Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник. Відповідальність Поручителя перед Кредитором включає:

1. Зобов'язання сплатити Кредиторові вартість виконаних будівельних робіт за Договором підряду після спливу строку, визначеного згідно із п.1.3. цього Договору (надалі "Основне зобов'язання") у розмірі 238 096,80 грн. (двісті тридцять вісім тисяч дев'яносто шість гривень, 80 коп.).

2. Зобов'язання сплатити кредиторові після спливу строку, визначеного згідно із п.1.3. цього Договору пеню за порушення Основного зобов'язання Боржником (надалі "Зобов'язання зі сплати пені") та проценти (три проценти річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) від простроченої суми у разі прострочення Боржником виконання Основного зобов'язання з інфляційним збільшенням суми боргу (надалі "Забов'язання зі плати процентів та інфляції за прострочення виконання") у загальному розмірі 23 383,71 грн. (двадцять три тисячі триста вісімдесят три гривні, 71 коп.).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до моменту припинення поруки (п.8.1. Договору).

01 лютого 2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" (Поручитель), товариством з обмеженою відповідальністю "Седна С" (Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецбуд 1" (Боржник) було укладено договір поруки №2/11042-У-П, згідно умов п.1.1. якого Поручитель, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, поручається перед Кредитором за виконання Боржником його зобов'язань Позичальника, що випливають з Договору підряду №2 від 02 квітня 2012 року, Додатковою угодою №3 від 25 липня 2012 року та Додатковою угодою №4 від 01. лютого 2014 року, укладеними між Боржником та Кредитором (далі за текстом "Договір підряду").

Відповідно до п.1.2. Договору предметом підрядного договору є виконання Кредитором будівельно-монтажних робіт на об'єкті Будівництво лінійних споруд волокно-оптичної лінії зв'язку з комплексом робіт з прокладання волоконно-оптичного кабелю вздовж залізничного полотна в поліетиленову захисну трубку на ділянках: Полтава-Ромодан-Гребінка (орієнтовно довжиною 212 км), Гребінка-Дарниці (Гребінка-Березань, орієнтовною довжиною 74 км), Шепетівка-Коростень (Шепетівка- Новоград-Волинський орієнтовною довжиною 74 км), будівельно-монтажних робіт по прокладанню та монтажу 72-ох волоконно-оптичного кабелю в телефонній каналізації м. Полтава, а також будівельно-монтажних робіт по модернізації пристроїв зв'язку на дільниці Полтава-Київська-Полтава-Південна для об'єкту "Впровадження швидкісного руху пасажирських поїздів на дільниці Гребінка-Полтава-Красноград-Лозова" та зобов'язання Боржника сплатити за вказані роботи загалом 23060 944,84 грн.

Пунктом 2.1., 2.2., 2.2.1., 2.2.2. Договору встановлено, що Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник. Відповідальність Поручителя перед Кредитором включає:

1. Зобов'язання сплатити Кредиторові вартість виконаних будівельних робіт за Договором підряду після спливу строку, визначеного згідно із п.1.3. цього Договору (надалі "Основне зобов'язання") у розмірі 1 696 723,36 грн. (один мільйон шістсот дев'яносто шість тисяч сімсот двадцять три гривні, 36 коп.).

2. Зобов'язання сплатити Кредиторові після спливу строку, визначеного згідно із п.1.3. цього Договору пеню за порушення основного зобов'язання Боржником (надалі "Зобов'язання зі сплати пені") та проценти (три процента річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) від простроченої суми у разі прострочення Боржником виконання Основного зобов'язання з інфляційним збільшенням суми боргу (надалі - Зобов'язання зі сплати процентів та інфляції за прострочення виконання) у розмірі 288 407,16 (двісті вісімдесят вісім тисяч чотириста сім гривень, 16 коп.).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту припинення поруки (п.8.1. Договору).

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідно до положень п.10.1. Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" вищим органом товариства є Загальні збори Учасників Товариства до виключної компетенції яких належить, в тому числі і надання попередньої згоди на укладення правочину, незалежно від предмету, що створює зобов'язання для Товариства на суму, що дорівнює або перевищує грошовий еквівалент 100 000,00 Євро на дату укладення правочину двох або більше правочинів з одним контрагентом протягом календарного місяця, сума зобов'язань за якими дорівнює або перевищує грошовий еквівалент 100 000,00 євро (п.10.7.19. Статуту), надання попередньої згоди на відчуження, надання в заставу або створення інших обтяжень щодо нерухомого майна Товариства та/або його невідокремлюваних частин (крім оренди), п. 10.7.18 Статуту).

Таким чином, для укладення оспорюваного Договору, згідно положень Статуту позивача необхідна була попередня згода Загальних зборів учасників ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ", оформлена протоколом, оскільки загальна сума обох договорів, укладених між позивачем та відповідачами, 1 лютого 2014 року становить 2 246 611,03 грн., що за офіційним курсом НБУ, на дату укладення договорів становить еквівалент 207 060,93 Євро.

Виконавчим органом Товариства є колегіальний орган - Дирекція, яка є підзвітною Загальним зборам та організовує виконання їх рішень.

До складу Дирекції входить Генеральний директор та Фінансовий директор.

Як вбачається з тексту оспорюваного Договору, з боку позивача, Договір підписав генеральний директор ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту товариства, яким заборонено останньому укладати договори, які створюють зобов'язання для товариства на суму, що дорівнює, або перевищує грошовий еквівалент 100 000,00 Євро.

З врахуванням наведеного, позивач вважаючи, що директором товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" при укладанні оспорюваного договору поруки №01/08/12-П від 01.02.2014р. було перевищено надані йому повноваження на укладення такого договору, був змушений звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом про визнання недійним договору поруки №01/08/12-П від 01.02.2014р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ", товариством з обмеженою відповідальністю "Седна С" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецбуд 1", із застосуванням наслідків його недійсності для за захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст. 202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у якості підстави визнання оспорюваного договору недійсним, зазначає про те, що оспорюваний договір поруки був укладений з боку позивача з перевищенням повноважень, а тому має бути визнаний судом недійсним.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Приписи п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009р. №9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (абз.3 п.1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" №02-5/111 від 12.03.99).

За положеннями абз.5 п.5 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п.2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р., якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, тому обов'язком позивача, відповідно до ст.33 ГПК України є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дійшов висновку про відсутність підстав для правового захисту його інтересів в межах даного спору, з огляду на наступне:

Стаття 553 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Дослідивши оспорюваний договір поруки, суд встановив, що він був укладений у відповідності до приписів чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини сторін та у відповідності до статуту товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ", з огляду на наступне:

Згідно п.10.7.19 статуту до виключної компетенції загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" відноситься, зокрема надання попередньої згоди на укладення правочину, незалежно від предмету, що створює зобов'язання для Товариства на суму, що дорівнює або перевищує грошовий еквівалент 100 000,00 Євро на дату укладення правочину двох або більше правочинів з одним контрагентом протягом календарного місяця, сума зобов'язань за якими дорівнює або перевищує грошовий еквівалент 100 000,00 євро.

Так, позивачем зазначено, що оспорюваний договір було укладено директором товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" ОСОБА_4 з перевищенням наданих статутом повноважень, що за внутрішнім переконанням суду не відповідає дійсності, оскільки оспорюваний договір створює зобов'язання для Товариства на суму, що не дорівнює та не перевищує грошовий ліміт у сумі 100 000,00 Євро.

Крім того, позивачем подано до матеріалів справи договір поруки №2/11042-У-П укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ", товариством з обмеженою відповідальністю "Седна С" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецбуд 1", який за переконанням суду був укладений з перевищенням повноважень директора позивача.

Однак, договір поруки №2/11042-У-П укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ", товариством з обмеженою відповідальністю "Седна С" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецбуд 1" не є предметом розгляду у даній справі.

Будь-яких доказів того, що договір поруки №01/08/12-П від 01.02.2014р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ", товариством з обмеженою відповідальністю "Седна С" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецбуд 1" було укладено після укладання між сторонами договору поруки №2/11042-У-П позивачем суду не наведено.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Законодавець визначив, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін. Докази мають особливо важливе значення в господарському судочинстві, тому що без них неможливо правильно вирішити спірне питання. Сторони можуть вільно надавати докази суду відповідно до принципів рівноправності, законності, змагальності, іншими принципами виробництва в господарському суді.

Разом з цим, обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві мірі належної поведінки особи, що бере участь в судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для вирішення спору.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дійшов висновку про відсутність підстав для правового захисту його інтересів в межах даного спору, оскільки позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Повний тест рішення складено 25 серпня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський