ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2015 року Справа № 904/4178/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П.- доповідач

суддів: Крутовських В.І., Іванова О.Г.

при секретарі судового засідання: Герун Т.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, договір про надання правової допомоги № 52/ФО-1502 від 13.02.15;

від відповідача: Войнова В.В., представник, довіреність №157/1191 від 30.12.14;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, с. Світлогірське Криничанського району Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015 року у справі № 904/4178/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,

с. Світлогірське Криничанського району Дніпропотровської області

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ

МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД імені О.М. Макарова",

м. Дніпропетровськ

про стягнення 366 470 грн 51 коп за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015р. (суддя Юзіков С.Г.) відмовлено у позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД імені О.М. Макарова" 233806 грн 27 коп боргу за отриманий товар за договором поставки, 121345 грн 45 коп збитків від інфляції, 11 318 грн 79 коп - 3 % річних за спливом позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильне застосування судом норм процесуального права, мотивуючи тим, що суд безпідставно застосував позовну давність та не прийняв до уваги акт звіряння розрахунків від серпня 2012р., як визнання відповідачем боргу, що перериває позовну давність.

Державне підприємство "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД імені О.М. Макарова" у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що надані накладні неможливо розглядати як належні докази, оскільки невідомо ким підписані, печатки підрозділу відсутні; документи, що складені після 26.03.2014р. не мають юридичної сили; за даними вимогами також спливла позовна давність, а акт від 08.2012р. не має юридичної сили внаслідок підписання неповноважними особами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при перегляді справи встановлено, що 25.03.2010 року між Дитячим санаторно-оздоровчим центром "Дружба" Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" - замовник (надалі відповідач) і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 - постачальник (надалі позивач) укладено договір поставки строком дії до 31.12.2014р.

До 07.04.2014р. (а.с. 53-57) центр діяв на підставі Положення про дитячий санаторно-оздоровчий центр "Дружба" Держав ного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Ма карова", копія примірника якого від 2012р. знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до цього примірника Центр не являвся юридичною особою і здійснював свою діяльність як відособлений структурний підрозділ Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" на основі і від повідно до чинного законодавства України (п. 2.1. Положення).

В силу п. 5.4, 5.5 цього Положення Центр наділявся правом на укладання договорів, які підписує директор Центру від імені Підприємства на підставі Довіреності.

За умовами укладеного сторонами договору предметом поставки були господарські товари, будівельні матеріали, посуд, які поставляються за накладними відповідно із заявками замовника за узгодженими із замовником цінами, у відповідності до затверджених асигнувань протягом дії договору (п.1.1. п.2.2. договору).

Загальна сума договору обчислюється згідно загальної суми всіх оформлених накладних (рахунків) по закінченню строку договору (п.4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору, ціна товару визначена Постачальником в накладній (рахунку), встановлюється в національній валюті України - гривнях і являється договірною ціною товару.

Пунктом 4.4 договору сторони обумовили, що оплата поставленого товару проводиться Замовником протягом 10 банківських днів після моменту поставки (оформлення накладної).

З наведеного вбачається, що між сторонами склалися правовідносини з постачання товарів та в силу ст. 265 Господарського кодексу України, яка кореспондується із ст.ст. 655, 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач посилається на постачання товару за накладними від 27.08.2010р. №100, від 08.07.2010р. №82, від 8.06.2010р. №65, від 08.06.2010р. №64, від 22.04.2010р. №1686, від 23.04.2010р. №1706, від 24.06.2010р. №73, від 26.03.2010р. №16, від 02.09.2011р. №13, від 12.04.2012р. №1-00006 та частково несплату за накладною від 25.03.2010 року №15. Також до суми боргу включає вимоги на суму 58 168,18 грн за угодою від 01.09.2011р. «про перенесення боргу», що укладена між ним та ФОП ОСОБА_7 Всього просив стягнути з відповідача 233806,27 грн боргу, а також 121345,45 грн інфляційних втрат та 11318,79 грн - 3% річних.

Документи щодо здійснення господарських операцій оформлюються відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/70. Документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. При передачі товару іншій стороні надається довіреність на особу, що уповноважена іншою стороною на отримання товару.

Апеляційним судом було оглянуто у судовому засіданні оригінали наданих представником позивача накладних на товар та відповідність їх копіям, що знаходяться в матеріалах справи, та встановлено наступне.

Жодна з наданих позивачем накладних не містить посилань на спірний договір поставки.

В матеріалах справи відсутні довіреності на уповноважених на отримання товару осіб, відомості про такі довіреності у наданих накладних відсутні. Представником позивача в судовому засіданні надані для огляду дві довіреності (до матеріалів справи не долучені), однак встановити їх відношення до відповідних накладних неможливо, позивачем також не зазначалося.

Накладні №65 від 08.06.2010р. на суму 24 319,60 грн, №64 від 08.06.2010р. на суму 19245,60 грн не містять підпису особи про прийняття товару (печатки також відсутні).

Накладні №1-0006 від 12.06.2012р. на 22698,48 грн, №100 від 27.08.2010р. на суму 4727,32 грн, №73 від 24.06.2010р. на 29108,71 грн, №82 від 08.07.2010р. на 21960,16 грн, №16 від 26.03.2010р. на 40662,00 грн підписані особою, посада якої та повноваження на отримання товару не підтверджені належними доказами. Інших доказів щодо передачі цього товару відповідачу позивачем не надано. За накладною №15 від 25.03.2010р. на 27 341,64 грн боргу не існує.

Відповідач зазначає, що в зв'язку з відсутністю документів, які залишилися на окупованій території, не може підтвердити постачання товару за цими накладними.

З огляду на викладене, вказані накладні не приймаються судом як належні докази щодо постачання товару та в цій частині позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Накладні №13 від 02.09.2011р. на 25053,50 грн, №1686 від 22.04.2010р. на 26037,82 грн, №1706 від 23.04.2010р. на 24519,60 грн містять підписи та печатку Центру про отримання товару (на оригіналах накладних), та суд вважає, що за вказаними накладними постачання товару доведено належними доказами. Всього на суму 75610,92 грн.

Строк оплати за вказаними поставками є таким, що настав відповідно 12.09.2011р., 02.05.2010р. та 03.05.2010р.

Що стосується угоди «про перенесення боргу» від 01.09.2011 року (а.с. 18), то вона обґрунтовано не прийнята судом першої інстанції до уваги. Позивачем не доведено наявність боргу за угодою про перевід боргу на суму 58168,18 грн, укладеною Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 з Позивачем, так як до неї не надано первісних документів, які би свідчили про наявність у Відповідача боргу перед Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність три роки, яка застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідач просив застосувати позовну давність до спірного боргу (відзив на позовну заяву а.с.49).

Оскільки, позивач звернувся до суду 12.05.2015р., позовна давність спливла відповідно 12.09.2014р., 02.05.2013р. та 03.05.2013р., тому в позові про стягнення встановленої судом заборгованості - 75610,92 грн слід відмовити за спливом позовної давності.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні вимог Позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити, на підставі ст. 266 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Щодо доводів апелянта про переривання позовної давності суд зазначає наступне.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст. 264 Цивільного кодексу України).

В апеляційній скарзі адвокат Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 вказує на те, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги акт звірки взаєморозрахунків станом на 08.2012 року, який свідчить про визнання відповідачем спірного боргу.

З таким твердженням апелянта колегія суддів не погоджується, оскільки акт звірки, на який посилається Позивач, не містить посилання на договір, за яким, як вважає скаржник, у Відповідача утворився борг, не містить переліку накладних чи інших даних, які б ідентифікували спірні поставки товару, сума боргу не співпадає із сумою позовних вимог. Відтак зі змісту цього акту неможливо зробити висновок про визнання відповідачем боргу саме за договором від 25.03.2010 року.

До того ж, як вбачається з акту звірки взаєморозрахунків на 08.2012 року (а.с. 47), цей акт з боку Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" підписано бухгалтером підприємства, підпис якого не розшифровано.

Відповідно до Положення про ДСОЦ "Дружба" відносини з іншими підприємствами, організаціями та громадянами в усіх сферах діяльності здійснюється на основі договорів. Договори підписуються директором Центру від імені Підприємства на підставі Довіреності, виданої на його ім'я Генеральним директором Підприємства. Всі розрахунки з партнерами за договорами проводяться у відповідності з правилами розрахункових та касових операцій, встановлених Національним банком України. Таким чином, право визнання боргу у даному випадку відносилося до компетенції директора ДСОЦ "Дружба", який діяв за дорученням Відповідача. Як зазначає Відповідач в пояснення від 09.07.2015 року «Жоден з актів звірки не був підписаний уповноваженою не це особою - директором ОСОБА_8.».

З огляду на це суд не приймає до уваги і акт від 01.04.2011р.

Що стосується наявної в матеріалах справи додаткової угоди від 04.06.2014 року №1 до договору від 25.03.2010 року та акту від 06.2014р., то вони не можуть бути прийняті апеляційним господарським судом як доказ переривання перебігу позовної давності з огляду на те, що на момент їх підписання господарська діяльність відокремленого підрозділу Позивача на підставі наказу від 25.03.2014 року №164-а з 01.04.2014 року була призупинена до звільнення окупованої території АР Крим (а.с. 54), а довіреність директора Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" була відкликана наказом від 07.04.2014 року №193а (а.с. 56).

З наявних в матеріалах справи виписок по банківському рахунку вбачається, що у 2011-2013р.р. відповідач оплачував поставки товарів, здійснених у 2008-2010 роках, тобто до укладання спірного договору поставки (а.с. 25, 26, 27, 28, 29), що не може бути доказом визнання відповідачем спірного боргу.

Належних доказів визнання відповідачем спірного боргу позивачем не надано, та його доводи суд вважає безпідставними і відхиляє.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи щодо фактів постачання спірного товару відповідачу. Разом з тим, вказані обставини не вплинули на прийняття судом вірного по суті рішення та в силу ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" таке рішення суду не підлягає зміні чи скасуванню.

Враховуючи встановлені обставини, підстав для скасування рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по апеляційній скарзі відносяться на позивача.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015 року у справі № 904/4178/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015 року у справі №904/4178/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя В.І. Крутовських

Суддя О.Г. Іванов

Повний текст постанови виготовлений 31.08.2015р.