ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р.Справа № 922/2422/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
до СТОВ "Відродження", смт. Золочів
про стягнення коштів в сумі 123 633,65 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_3 за дов. б/н від 28.04.15 р.;

відповідача: не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості до відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ВІДРОДЖЕННЯ", в якій (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) просить суд стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відпродження" суму боргу за договором про надання механізованих послуг по збиранню сільськогосподарських культур №28/10 від 28.10.2013 р. в сумі 76 292 грн. 85 коп., пеню в сумі 5 862 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 3127 грн. 02 коп. та інфляційні втрати в сумі 38351 грн. 78 коп., судові витрати покласти на Відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором №28/10 про надання механізованих послуг по збиранню сільськогосподарських культур.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

У призначене 06.05.2015 р. судове засідання відповідач не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся у встановленому порядку.

У судове засідання призначене на 09.06.2015 р. сторони з`явились, відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що 12.11.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 12/11, за яким позивач отримав від відповідача соняшник на суму 9842 грн. 50 коп., на підтвердження чого надав договір та видаткову накладну № 70 від 14.11.2013 р. Крім цього, відповідач зазначив що сума вимог позивача до відповідача за актом виконаних робіт у сумі 9842.00 грн. за договором № 28/10 дорівнює сумі грошових вимог відповідача до позивача за договором купівлі-продажу, строк виконання яких настав, у зв`язку з чим сторони підписали акт зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 9842 грн. 00 коп.

Позивачем було зазначено, що документи, які надані відповідачем до відзиву ним не підписувались, печатка на даних документах йому не належить та подав клопотання про призначення судової почеркознавчої та судової технічної експертизи.

У зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Харківської області від було призначено судову технічну та судову почеркознавчу експертизу.

У судове засідання 31.08.2015 року відповідач не з`явився, позивач подав заяву про відкликання заяви про призначення експертизи.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

28 жовтня 2013 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Відродження" (Замовник) та фізичною особою-підриємцем ОСОБА_2 (Виконавець) було укладено Договір №28/10 про надання механізованих послуг по збиранню сільськогосподарських культур, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити послуги по збиранню сільськогосподарських культур із застосуванням комбайну на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 3 Договору загальна сума договору складає 76292.85 грн. (без ПДВ).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що взаєморозрахунки замовника та виконавця відповідно до п.3. Договору здійснюються протягом 10 календарних днів після підписання акту виконаних робіт на розрахунковий рахунок виконавця.

05листопада 2013 року сторонами договору був підписаний акт приймання робіт, у якому зазначено, що позивачем були виконанні роботи, передбачені договором, а саме: послуги з прибирання соняшника 51.8 га на суму 9842.00 грн.

19 грудня 2013 року сторонами договору був підписаний акт №ОУ-5 здачі-приймання робіт (надання послуг), в якому зазначено, що позивачем були виконанні роботи, передбачені договором, а саме: послуги з прибирання кукурудзи 197.5 га на суму 66450.85 грн.

Проте, в порушення зобов'язань за договором відповідач не сплатив кошти за наданні послуги, у зв'язку з чим за відповідачем склалась заборгованість у розмірі 66450.85 грн.

04 квітня 2015 року позивач на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості. Проте, відповідь на вимогу відповідач не надав, заборгованість не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 173 Господарського кодексу України зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, утому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Датою здачі робіт є дата підписання акту №ОУ-5 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 19.12.2013 р.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що взаєморозрахунки замовника та виконавця відповідно до п.3. Договору здійснюються протягом 10 календарних днів після підписання акту виконаних робіт на розрахунковий рахунок виконавця.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити виконані роботи до 30 грудня 2013 року включно.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував позовні вимоги, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 66450.85 грн. заборгованості належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 5172 грн. 24 коп., інфляційних втрат в розмірі 47335 грн. 15 коп. та 3% річних у розмірі 2692 грн. 62 коп.

Розглядаючи питання щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 5172 грн. 24 коп., надаючи правову оцінку вказаним вимогам, суд виходить з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг Замовник сплачує виконавцю пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день виникнення боргу від суми заборгованості.

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахування пені в розмірі 5172 грн. 24 коп. за період з 30.12.2013 р. по 30.06.2014 р., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних збитків, суд дійшов висновку, що в даному випадку арифметично вірний розмір інфляційних втрат за період з 30.12.2013 р. по 06.05.2015 р. складає 47335 грн. 15 коп. Таким чином, вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 47335 грн. 15 коп. підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 2692 грн. 62 коп. за період з 30.12.2013 р. по 06.05.2015 р., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В зв'язку з відкликанням позивачем клопотання про проведення судової експертизи щодо наявності між сторонами договору від 12.11.2013 р. купівлі-продажу № 12/11 та складання сторонами видаткової накладної № 70 від 14.11.2013 р., враховуючи презумпцію дійсності правочину, суд вважає належним позовні вимоги про стягнення з відповідача 9842 грн. 00 коп. заборгованості, нарахованої на вказану суму основного боргу пені у сумі 699 грн. 56 коп. за період з 16.11.2013 р. по 16.05.2014 р., 3% річних у сумі 440 грн. 58 коп. та 7195 грн. 97 коп. та інфляційних втрат за період з 16.11.2013 р. по 06.05.2015 р., залишити без розгляду.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1216 грн. 51 коп., що є пропорційним до задоволеної частини позовних вимог, підлягають покладенню на відповідача. Решта витрат по сплаті судового збору, пропорційно до залишених без розгляду позовних вимог, підлягає залишенню за позивачем.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 15, 22, 33, 43, 44, 49, п. 5 ст. 81, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" (62203, Харківська обл.., с. Золочів, вул. Піонерська, 40, код в ЄДРПОУ: 3077346) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (4080, АДРЕСА_1, код в ЄДРПОУ: НОМЕР_1) - 66450 грн. 85 коп. основного боргу, 5172 грн. 24 коп. пені, 2692 грн. 62 коп. процентів річних, 47335 грн. 15 коп. втрат від інфляції та 1216 грн. 51 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Решту позовних вимог залишити без розгляду.

Повне рішення складено 01.09.2015 р.

Суддя С.Ч. Жельне