РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015Справа №910/18875/15

За позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Таврія"
до публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії"
провизнання поруки такою, що припинена
Суддя Л.М. Шкурдова

За участю представників:

Від позивачаМінаєв Д.Д. (представник за довіреністю від 25.05.2015 р.)
Від відповідачаКрячковська І.М. (представник за довіреністю від 10.08.2015 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Таврія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії" про визнання поруки такою, що припинена.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2015 р. за вказаними вимогами порушено провадження у справі № 910/18875/15, розгляд справи призначено на 18.08.2015 р.

Станом на 18.08.2015 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

В судове засідання 18.08.2015 р. з'явилися уповноважені представники сторін.

Представник позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2012 р. між публічним акціонерним товариством "Дочірній Банк Сбербанку Росії" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг" укладено договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО (далі - кредитний договір), за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті - доларах США, надає кредитні коштів в межах ліміту, що складає 1 000 000,00 доларів США, строком до 12.10.2014 р., розмір процентів за користування кредитом складає 11,5% річних в перший рік кредитування з подальшою їх зміною згідно з положеннями договору.

20.10.2012 р. між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Таврія" (поручитель) та відповідачем - публічним акціонерним товариством "Дочірній Банк Сбербанку Росії" (кредитор) було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань боржником - товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг" за договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012 р.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач вказує, що порука за договором поруки від 12.10.2012 р. припинилася 17.12.2014 р., оскільки банк пред'явив вимогу про виконання основного зобов'язання, що виникло з кредитного договору та забезпечене порукою, лише 07.04.2015 р., тобто після спливу визначеного в ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України строку.

Проте, з наведеними в позовній заяві доводами погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За твердженнями позивача, у договорі поруки від 12.10.2012 р. строк припинення поруки не встановлений.

Натомість, у п. 6.3 договору поруки зі змінами та доповненнями, внесеними договором № 1 від 23.11.2012 р., сторонами погоджено, що строк дії цього договору складає 12 (дванадцять) років.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підписанням договору поруки, позивач надав згоду з усіма умовами, викладеними в кредитному договорі та договорі поруки.

Згідно з п. 4.1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" №1 від 24.11.2014 р. обсяг зобов'язань поручителя повинен бути визначений умовами договору поруки та узгоджений з умовами кредитного договору.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель та боржник залишаються зобов'язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за основним договором не будуть виконані повністю або дію поруки не буде припинено.

Згідно з п. 4.2. договору поруки, передбачена ст. 2 договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором.

В такому випадку кредитор звертається з письмовим повідомленням до поручителя про невиконання боржником зобов'язань, що зазначені в ст. 2 цього договору, та їх обсяг, та вимогою виконання цих зобов'язань поручителем як солідарним боржником.

Пунктом 4.3. договору поруки передбачено, що поручитель протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поштового відправлення йому кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений в такому повідомленні, зобов'язаний погасити заборгованість боржника за реквізитами, зазначеними в повідомленні.

Пунктом 4.4. договору поруки визначено, що за несплату забезпечених цим договором зобов'язань боржника у строк, зазначений у п. 4.3 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення від несплаченої суми.

Пунктом 5.1.1. договору поруки у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання поручителем протягом строку, зазначеного в п. 4.3 договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зобов'язання поручителя визначені та закріплені у зазначеному договорі поруки та в ч.1 ст. 554 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пункт 8.1. кредитного договору чітко вказує, що позичальник зобов'язується повернути банку кредит, наданий в межах встановленого ліміту кредитної лінії, в повному обсязі не пізніше останнього дня дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.4 кредитного договору, тобто не пізніше 12.10.2014 р.

Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору у відповідності до ст. 526 ЦК України.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банком було направлено поручителю повідомлення-вимогу від 28.01.2015 р. за № 677/5/15-1-1 про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором.

Надалі, через невиконання направленої позивачу вимоги 07.04.2015 р. банк звернувся з позовною заявою до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками розгляду якої рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.05.2015 р. №915/6236/15, частково зміненим постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 р., було стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Таврія" на користь публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії" основну заборгованість в розмірі 1 000 000,00 доларів США, відсотки за користування кредитом, пеню та судові витрати.

Отже, з наведеного вище вбачається, що, по-перше, порука за договором від 12.10.2012 р. не припинена, оскільки встановлений у ній строк (дванадцять років) станом на даний час не закінчився, а по-друге, позивачем не порушений строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, який починає свій відлік з 12.10.2014 р., оскільки банк звернувся з позовом до поручителя 07.04.2015 р. (надіслано позовну заяву до суду).

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що позивачем не наведено правових підстав для визнання поруки за договором поруки 12.10.2012 р., укладеним між позивачем та відповідачем, припиненою, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повне рішення складено: 21.08.2015 р.