РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2015 р. Справа № 906/1028/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Крейбух О.Г. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Лелех І.Ю.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

арбітражний керуючий - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.07.15 р. у справі № 906/1028/15 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Глинівецьке" в особі арбітражного керуючого Довжаниці О.С.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка"

про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 09.07.2015 господарським судом Житомирської області порушено провадження у справі № 906/1028/15 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Глинівецьке" в особі арбітражного керуючого Довжаниці О.С. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння.

Одночасно позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ СП "Спіка" та ВДВС Андрушівського РУЮ вчиняти дії з відчуження комплексу нежитлових будівель та частини нежитлової будівлі, що знаходяться за адресою: вул. Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівського району).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 09.07.2015 у справі № 906/1028/15 (суддя Лозинська І.В.) заяву про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на комплекс нежитлових будівель та на частину нежитлової будівлі, що знаходяться за адресою: вул. Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівського району, Житомирської області та належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" (с. Глинівці, Андрушівського району, Житомирської області, ).

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.07.2015 у справі № 906/1028/15, як таку що прийнята з порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.08.2015р. відновлено процесуальний строк на подачу апеляційної скарги та порушено апеляційне провадження по справі № 906/1028/15.

Позивач не скористався правом, наданим ст. 96 ГПК України та не направив до апеляційного господарського суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Представники сторін у судове засідання 27.08.2015 року не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, що підтверджується штампом канцелярії на зворотній стороні ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження від 14.08.2015р. Окрім того, вищевказану ухвалу у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Пункт 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 27.08.2015 року, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно частини 5 статті 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права України, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Предметом позову у даній справі є вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Глинівецьке" в особі арбітражного керуючого Довжаниці О.С. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням господарського суду Житомирської області від 11.09.2012 у справі № 18/5007/95/11 визнано повністю незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Глиновецької сільської ради № 36 від 30.04.2009 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна", яким оформлено право власності на спірні обєкти нерухомого майна за відповідачем.

Вказане судове рішення залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2013 (судді: Юрчук М.І., Василишин А.Р., Крейбух О.Г.) та постановою Вищого господарського суду України від 01.04.2013 (судді Карабань В.Я., Жаботиня Г.В., Ковтонюк Л.В.).

В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що майно, яке є предметом позову і на даний час належить відповідачу, на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути або зменшитись за кількістю, оскільки на даний час є відкриті виконавчі провадження з примусового виконання рішень по стягненню з нього боргу; на виконання даних рішень ВДВС Андрушівського РУЮ проведено опис й арешт активів відповідача, у тому числі і майна, яке є предметом позову. Таким чином відповідач може ухилитись від виконання зобов'язання після подання позову до суду (реалізувати майно, укласти договори поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання ліквідатором боржника своїх обов'язків в процесі ліквідаційної процедури, оскільки саме за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута здійснюється задоволення вимог кредиторів, оскільки існує достатньо обґрунтоване припущення можливої реалізації (продажу) даного об'єкту з боку як посадових осіб відповідача так і органів ДВС.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або зі своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. При цьому забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

При цьому підставою для вжиття вказаних заходів є достатньо обґрунтоване припущення, що майно відповідача може зникнути, зменшитись тощо. У зв'язку з чим невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, за вимогами ст.66 ГПК України, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. До предмета доказування в даному випадку входять: факти про наявність у боржника-відповідача майна (зокрема, грошових сум); ймовірність припущення, що майно (зокрема, грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися на момент виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу .

Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову. При цьому, тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 33 ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як стверджує позивач, станом на дату звернення з позовною заявою до суду існує ряд судових рішень на виконання яких є відкриті виконавчі провадження з примусового стягнення з ТОВ СП "Спіка", зокрема:

- 513302,10 грн. заборгованості, 7495,62 грн. пені, 17297,58 грн. 30 % річних, 102660,42 грн. штрафу, 12815,11 грн. судового збору (рішення господарського суду Житомирської області від 21.01.2014 у справі № 906/16/14);

- 2330036,72 грн. заборгованості, 153146,49 грн. витрат пов'язаних зі зміною курсу гривні, 127 854,47 грн. пені, 196699,18 грн - 20% річних та 56 154,74 грн. витрат зі сплати судового збору (рішення господарського суду Житомирської області від 22.04.2014р. у справі № 906/229/14);

- 300000 грн. штрафу, загальна сума заборгованості 2822060 грн. (рішення Апеляційного суду Житомирської області від 31.07.2014 р. № 272/100/14-ц);

- пеня в сумі 1000000 грн. та судовий збір в сумі 3654 грн. (рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 31.07.2014 р.);

Окрім того, існує ряд рішень Андрушівського районного суду Житомирської області щодо стягнення з відповідача сум по трудових спорах (рішення від 29.04.2014 у справі № 279/97/14-ц, від 29.04.2014 у справі № 272/172/14-ц).

На виконання вказаних судових рішень ВДВС Андрушівського районного управління юстиції проведено опис й арешт активів ТОВ СП "Спіка", у тому числі й майна, яке є предметом позову, вживаються заходи з його примусової реалізації.

Положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження.

В матеріалах оскарження ухвали міститься постанова господарського суду Житомирської області від 27.01.2009 р. у справі № 7/65-Б, якою серед іншого призначено ліквідатором Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Глинівецьке" (с.Глинівці Андрушівського району) арбітражного керуючого Довжаницю О.С., зобов'язано ліквідатора арбітражного керуючого Довжаницю О.С., забезпечити виконання повноважень ліквідатора в порядку, визначеному ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та належне виконання заходів, передбачених ст. 29 - 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", спрямованих на задоволення вимог кредиторів, а саме:

- подати до офіційного друкованого органу у п'ятиденний строк з дня прийняття постанови оголошення про визнання банкрутом СТзОВ "Глинівецьке" (с.Глинівці Андрушівського району) та відкриття ліквідаційної процедури;

- здійснити інвентаризацію майнових активів та заборгованості банкрута, в тому числі, перед найманими працівниками;

- попередити найманих працівників банкрута про припинення трудових відносин відповідно до законодавства України про працю;

- виявити документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню;

- закрити рахунки банкрута у банківських установах, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури за винятком основного рахунку боржника.

- за результатами проведеної роботи, згідно зі ст. 32 зазначеного Закону, подати ліквідаційний баланс, звіт про проведену роботу та інші матеріали, що свідчать про виконання ліквідатором покладених на нього обов'язків (докази, що свідчать про відсутність ліквідаційної маси; пояснювальну записку ліквідатора до ліквідаційного балансу).

Тому клопотання ліквідатора СТОВ "Глинівецьке" Довжаниці О.С. про накладення арешту на майно підприємства банкрута є обґрунтованим, оскільки в даному випадку існує достатньо обґрунтоване припущення можливої реалізації (продажу) даного об'єкту з боку як посадових осіб відповідача так і органів ДВС.

Вищезазначене може призвести до неможливості виконання ліквідатором боржника своїх обов'язків в процесі ліквідаційної процедури, оскільки саме за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута здійснюється задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, оскільки предметом спору є визнання права на майно та витребування його з чужого незаконного володіння, то невжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони ТОВ СП "Спіка" та ВДВС Андрушівського РУЮ вчиняти дії з відчуження майна, щодо якого подано позов до вирішення спору по суті призведе не тільки до утруднення виконання рішення господарського суду, а й зробить виконання такого рішення взагалі неможливим.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.07.2015 р. у справі № 906/1028/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.