РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015Справа №910/15058/15
За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя О.А.Грєхова

Представники сторін:

від позивача: Деркач Т.Г. (дов. № 67/16 від 25.06.2015);

від відповідача: Бережок С.І. (дов. № 14-96 від 18.04.2014).

СУТЬ СПОРУ:

Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заявлено позов про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" списати заборгованість з оплати 266969589,86 грн. інфляційних втрат та 141941629,31 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилався на приписи Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", у відповідності до яких заборгованість, в тому числі, встановлена судовими рішеннями з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 01.01.1997р. по 01.01.2011р., підлягає списанню. На думку заявника, з огляду на приписи наведеного Закону України інфляційні втрати та 3% річних, що нараховані відповідачем на заборгованість Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за договором №06/08-2141 від 05.12.2008р., підлягають списанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 порушено провадження по справі №910/15058/15, розгляд справи призначено на 03.08.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2015, в зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, розгляд справи відкладено до 17.08.2015.

В судовому засіданні 17.08.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

У судове засідання 17.08.2015 з'явився представник відповідача та надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.08.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, 05.12.2008р. між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) було укладено договір №06/08-2141 поставки природного газу, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується передати покупцеві в 2009р. у власність імпортований природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат газорозподільних підприємств за наявності ресурсу, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Пунктом 4.4 договору №06/08-2141 від 05.12.2008р. передбачено, що загальна розрахункова сума цього договору складається з сум вартості місячних поставок газу.

Договір набирає чинності з моменту підписання і скріплення підписів повноважних представників печатками та діє в частині поставки газу з 01.01.2009р. до 31.12.2009р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п.10.1 договору №06/08-2141 від 05.12.2008р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №06/08-2141 від 05.12.2008р. поставки як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За умовами п.2.1 договору №06/08-2141 від 05.12.2008р. постачальник передає покупцю газ в обсязі куб.метрів.

Ціна за 1000 кубічних метрів газу в 2008 році становить 1382,40 грн., в.т.ч. ПДВ 20%. Ціна газу визначена без урахування вартості транспортування газу територією України (п.п.4.1, 4.3 договору №06/08-2141 від 05.12.2008р.).

Додатковою угодою № 3 до договору №06/08-2141 від 05.12.2008р. від 26.02.2009р. сторони погодили ціну з 01 січня 2009 року за 1000 куб.м. природного газу у розмірі 1658,58 грн. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 5.1 укладеного між сторонами правочину передбачено, що розрахунки за газ здійснюються покупцем грошовими коштами в національній валюті України шляхом перерахування на рахунок постачальника вартості обсягу газу, що поставляється у поточному місяці. Остаточні розрахунки проводяться не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, у межах вказаного вище правочину Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було поставлено, а Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" прийнято природний газ на загальну суму ,62 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами №01/09-НГУ-ВТВ від 31.01.2009р., №01/09-НГУ-ВТВ від 26.01.2009р., №02/09-НГУ-ВТВ від 28.02.2009р., №02/09-НГУ-ВТВ від 28.02.2009р., №03/09-НГУ-ВТВ від 31.03.2009р., №04/09-НГУ-ВТВ від 30.04.2009р., №03/09-НГУ-ВТВ від 22.05.2009р., №04/09-НГУ-ВТВ від 22.05.2009, №05/09-НГУ-ВТВ від 31.05.2009р., №06/09-НГУ-ВТВ від 30.06.2009р., №07/09-НГУ-ВТВ від 31.07.2009р., №08/09-НГУ-ВТВ від 31.08.2009р., №09/09-НГУ-ВТВ від 30.09.2009р., №10/09-НГУ-ВТВ від 31.10.2009р., №11/09-НГУ-ВТВ від 30.11.2009р., №12/09-НГУ-ВТВ від 31.12.2009р., №12/09-НГУ-ВТВ-2 від 31.01.2010р. приймання-передачі природного газу.

Проте, за твердженнями представників обох сторін, Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" належним чином свої зобов'язання з оплати отриманого газу виконано не було в результаті чого у позивача утворилась заборгованість в сумі ,77 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись наведеними приписами законодавства, у зв'язку з порушенням позивачем своїх грошових зобов'язань за договором №06/08-2141 від 05.12.2008р., відповідачем було нараховано інфляційні втрати в сумі 266969589,86 грн. та 3% річних в розмірі 141941629,31 грн.

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, враховуючи неналежне виконання покупцем своїх обов'язків за договором №06/08-2141 від 05.12.2008р., Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з метою захисту своїх прав та інтересів звернулось до господарського суду м.Києва з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення ,94 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи рішенням від 25.05.2015р. господарського суду м.Києва по справі №910/5661/13, яким позовні вимоги відповідача частково задоволено та стягнуто з позивача основний борг в сумі ,71 грн., 3% річних в розмірі 115873159,35 грн. та інфляційні втрати в сумі 111629739,33 грн.

Судом також прийнято до уваги, що наведене судове рішення було оскаржено в апеляційному порядку, що підтверджується ухвалою від 22.06.2015р. Київського апеляційного господарського суду, та не набуло у передбаченому Господарським процесуальним кодексом України порядку законної сили.

На думку позивача, стягнення з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошових зобов'язань за договором №06/08-2141 від 05.12.2008р. є необґрунтованим з огляду на наявність підстав для списання заборгованості заявника зі сплати сум, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, у відповідності до приписів Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст.605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється, зокрема, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, заявник посилається на приписи Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Дія цього Закону України у відповідності до ст.1 поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства Дочірньої компанії "Газ України", Дочірньої компанії "Укртрансгаз", Дочірньої компанії "Укргазвидобування", Державного акціонерного товарисва "Чорноморнафтогаз" та Деражаного підприємства "Енергоринок".

Пунктами 2.1.1, 2.2 статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" визначено, що на умовах, визначених цим Законом України, підлягають списанню заборгованість Дочірньої компанії "Газ України" перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (у тому числі реструктуризована) в межах сум, списаних підприємствам, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, і суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, перед Дочірньою компанією "Газ України"; заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та діє до 30.06.2012р.

Списання заборгованості відповідно до цього Закону України здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п.2.5 ст.2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію").

Постановою №894 від 08.08.2011р. Кабінету міністрів України затверджено Порядок списання заборгованості за природний газ та електричну енергію.

У п.4 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію зазначено, що обсяг заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується: учасниками процедури списання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом або виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, перед Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників; Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - у сумах, що обліковуються в її бухгалтерському обліку, включаючи заборгованість ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію.

Для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника, як голова комісії, та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу (п.6 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію).

Положеннями п.8 вказаного Порядку визначено, що учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 року кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" здійснює списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в межах сум, списаних компанією "Газ України" учасникам процедури списання, зазначеним у пункті 4 цього Порядку, та заборгованості ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, та надсилає їй щомісяця повідомлення про суму списаної таким учасникам заборгованості та суму заборгованості, що підлягає списанню у бухгалтерському обліку Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надсилає протягом семи днів після списання заборгованості Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" повідомлення про суми списаної заборгованості в розрізі договорів щодо постачання природного газу, що є підставою для такого списання в бухгалтерському обліку зазначених компаній (пункт 9 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію).

У п.3 Порядку вказано, що учасники процедури списання протягом 30 днів після закінчення строку дії Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" проводять звіряння розрахунків і підписують відповідні акти станом на 31 грудня 2011 року, в яких фіксується сума заборгованості, що обліковується в їх бухгалтерському обліку після списання заборгованості.

Відповідно до п.7 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію заборгованість зі сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (3% річних та індекс інфляції), які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий газ, спожитий ними у період з 01.01.1997р. по 01.01.2011р., щодо стягнення яких розпочата процедура судового врегулювання спору і відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України. Таким чином, пунктом 7 вищевказаної постанови встановлено не порядок списання заборгованості, а спосіб визначення розміру заборгованості зі сплати пені, штрафних та фінансових санкцій на підставі договорів про поставку природного газу. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 12.09.2013р. Вищого господарського суду України по справі №09/11/1925.

Пунктом 6 вказаного Порядку визначено, що списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

Як слідує з приписів даних правових норм, на учасників процедури списання даною правовою нормою покладено обов'язок протягом 30 днів після закінчення строку дії Закону України провести звіряння розрахунків і підписати станом на 31.12.2011р. відповідні акти, в яких має бути зафіксована сума заборгованості, що обліковується після списання заборгованості на їх бухгалтерському обліку, а отже і свідчить про фактично списані обсяги заборгованості, зокрема із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 01.01.1997р. по 01.01.2011р.

Слід зазначити, що нормами чинного законодавства не передбачено окремого порядку для списання заборгованості з нарахованих 3% річних та інфляційних втрат на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", тобто, у суду є всі достатні підстави застосувати до спірних правовідносин порядок, що затверджений Постановою №894 від 08.08.2011р. Кабінету міністрів України, саме до якого і міститься посилання у п.2.5 ст.2 вказаного вище Закону України.

Тобто, списання заборгованості зі сплати 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на борг з оплати природного газу, здійснюється саме у порядку, який визначено Постановою №894 від 08.08.2011р. Кабінету міністрів України. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 26.04.2012р. Вищого господарського суду України по справі №5020-3/139.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Всупереч означеним вище приписам законодавства позивачем не було виконано свого обов'язку з доказування та не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів дотримання Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" визначеного Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" та Постановою №894 від 08.08.2011р. Кабінету Міністрів України порядку списання заборгованості за природний газ, в тому числі, з 3% річних та інфляційних втрат.

Судом прийнято до уваги, що на підставі означених нормативно-правових актів позивачем було створено комісію по списанню вказаної вище заборгованості, що підтверджується представленим до матеріалів справи Наказом №334 від 09.09.2011р. Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" "Про організацію роботи з виконання Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Однак, протоколу наведеної комісії позивача, за яким проведено списання спірної заборгованості, Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до матеріалів справи не представлено.

До того ж, під час розгляду справи у судовому засіданні 17.08.2015р. представником позивача підтверджено, що комісією протоколу про списання заборгованості Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" з оплати інфляційних втрат в сумі 266969589,86 грн. та 3% річних в розмірі 141941629,31 грн., які були нараховані з огляду на неналежне виконання заявником своїх грошових зобов'язань за договором №06/08-2141 від 05.12.2008р., не складалось.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд відзначає, що строк позовної давності, як спосіб захисту порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає, оскільки суд відмовляє в позові по суті в зв'язку з недоведеністю позовних вимог і питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення.

Так, відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання списати заборгованість Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" з оплати інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими та такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Всі інші заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.08.2015р.

Суддя О.А.Грєхова