ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015 року Справа № 904/2874/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Герасименко І.М. (доповідач)

судді: Кузнецова І.Л., Сизько І.А.

секретар судового засідання: Мацекос І.М.

за участю представників сторін:

представник позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП", с. Дослідне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015р. у справі № 904/2874/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-торгівельна компанія ШАБО", с. Шабо, Білгород-Дністровський район, Одеська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП", с. Дослідне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область,

про відшкодування шкоди у сумі 143276, 54 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-торговельна компанія Шабо" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Груп" про стягнення збитків в сумі 143276, 54 грн., з посиланням на ст.22 ЦК України,ст..ст.224,225 ГК України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015р. по справі №904/2874/15 (суддя Ярошенко В.І.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-торговельна компанія ШАБО" штраф у розмірі 143276, 54 грн. та 2865, 54 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015р. у справі № 904/2874/15, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. Посилається на те, що при перевезенні вантажу затримка виникла в результаті поломки автотранспорту, що є випадком к розумінні ст.. 617 ЦК України, тобто вина відповідача відсутня. Також вказує, що те, що відповідно до п. 138 постанови ОСОБА_3 УРСР від 27.06.1969 р.№ 401 "Про Статут автомобільного транспорту УРСР" розмір штрафу не може перевищувати 60 % від провізної плати, яка відповідно до заявки від 01.12.2014р. склала 9100 грн., тобто штраф не повинен перевищувати 5460 грн. Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/2874/15 від 09.06.2015р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 28.07.2015р. представник позивача просить рішення суду залишити без змін; представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином. При цьому, 27.07.2015р. на адресу суду надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з перебуванням представника у відрядженні. Колегією суддів задоволено дане клопотання відповідача, винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 18.08.2015р.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 18.08.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу; представник позивача просить рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши докази по справі, в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи,01.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислово-торгівельна компанія "Шабо" (далі - позивач, постачальник) було укладено договір поставки № 37777 (далі - договір поставки).

Згідно з п. 1.1 договору поставки, постачальник зобов'язується у порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність покупцю, у визначеній кількості, відповідної якості та за узгодженою ціною, а останній прийняти товар та сплатити за нього на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 7.1 договору поставки передбачено, що у випадку прострочки поставки товару на 1 (один) день постачальник зобов'язаний сплатити покупцю штрафну санкцію у розмірі 5 (п'ять) % від вартості поставленого товару, а у випадку непоставки, недопоставки або прострочки поставки товару більше 1 (одного) дня, постачальник зобов'язаний сплатити покупцю штрафну санкцію у розмірі 20 (двадцять) % від загальної суми непоставленого, недопоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

З метою виконання договору поставки та необхідністю транспортного експедирування товару,03.01.2014р. між позивачем (далі - клієнт) та Запорізькою філією Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" (далі - відповідач, експедитор) було укладено договір транспортного експедирування № 555 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.3 Положення про запорізьку філію Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-Груп", філія є відокремленим безбалансовим підрозділом ТОВ "ІТЛ-Груп", визнається суб'єктом господарювання, що здійснює свою діяльність від імені ТОВ "ІТЛ-Груп" без статусу юридичної особи.

Відповідно до договору, клієнт доручає, а експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок клієнта надати клієнту транспортно-експедиційне обслуговування, а також інші послуги, пов'язані з перевезенням вантажів автомобільним транспортом по території України відповідно до узгоджених сторонами заявок.

Заявки, узгоджені сторонами, регулюють взаємини сторін щодо кожного окремого доручення клієнта. В заявках можуть відображатися також інші істотні умови договору транспортного експедирування, що не були обумовлені сторонами в момент підписання цього договору. Заявки є невід'ємною частиною даного договору (розділ 2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2014р. сторони узгодили заявку позивача на перевезення вантажу вантажоотримувачу - Дніпропетровськ (АТБ), датою вивантаження встановлено 03.12.2014, водій - ОСОБА_4 автомобіль ОСОБА_1, державний номер НОМЕР_1. Дана заявка підписана представниками сторін та скріплена печатками підприємств (арк. с. 13).

02.12.2014р. водієм ОСОБА_4, відповідно до вищезазначеної заявки, було отримано для перевезення товар на загальну суму 716382, 72 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1-Ш-011242 від 02.12.2014р. та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв, підписаними позивачем та водієм ОСОБА_4 (арк. с. 24-26),але 03.12.2014р. товар за місцем призначення доставлений не був.

05.12.2014р. транспортний засіб ЗФ ТОВ ІТЛ-ГРУП був разом з товаром доставлений до ПП Техносервісінформ (авторизований дилер VOLVO, м.Дніпропетровськ) про що свідчить надана сервісним центром довідка, відповідно до якої автомобіль ОСОБА_1 д.н. НОМЕР_1, водій ОСОБА_5, знаходився на ремонті ОСОБА_1 сервіс з 05.12.2014р., з причини ремонту паливної системи (арк. с. 28).

Відповідачем подана довідка сервісного центру ПП "Техносервісінформ" про те, що автомобіль ОСОБА_1, державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ "Трансбудкомплект", знаходився на СТО з ремонту паливної апаратури з 05.12.2014р. по 09.12.2015р. включно (арк. с. 75).

В подальшому, 09.12.2014р. до міста находження автомобіля прибули представники позивача для перевірки цілісності товару та організування повернення товару на склад відправника, про що було складено акт за участю водія перевізника ОСОБА_5 (арк. с. 27).

10.12.2014р. товар був повернутий назад на склад позивача транспортом відповідача, про що свідчить ТТН № 1-Ш-011242, акт прийому-передання товару (арк. с. 29-31).

Таким чином, з вини відповідача поставка 03.12.2014р. товару на суму 716382,72грн. від ТОВ «ПТК ШАБО» до ТОВ «АТБ - Маркет» не відбулась.

Відповідно до п.7.1. договору постачання №37777 від 01.01.2014р. укладеного між ТОВ «ПТК ШАБО» та ТОВ «АТБ - Маркет», в випадку не постачання товару понад 1 день Постачальник (ТОВ «ПТК ШАБО») зобовязаний сплатити Покупцю (ТОВ «АТБ - Маркет») штрафну санкцію в розмірі 20% від загальної вартості непоставленого товару (копія витягу з договору додається).

10.02.2015р. на адресу ТОВ «ПТК ШАБО» було направлене повідомлення про нарахування штрафу від ТОВ «АТБ - Маркет», таким чином, у ТОВ «ПТК ШАБО» зявився обовязок сплатити штраф у розмірі 20% від загальної вартості несвоєчасно поставленого з вини ЗФ ТОВ «ІТЛ - ГРУП» товару, розмір якого становив 143276,54грн. (п. 7.1. договору поставки №37777 від 01.01.2014р.)

20.02.2015р. позивач сплатив ТОВ "АТБ-Маркет" штраф у розмірі 143276, 54грн., що підтверджується платіжним доручення від 20.02.2015р. № 440 (арк. с. 32).

23.02.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди, в якій вимагав відшкодувати шкоду у розмірі 143276, 54 грн. (арк. с. 17-22). Відповідач залишив дану претензію без відповіді, штраф у розмірі 143276, 54 грн. позивачу не сплатив.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 316 ГК України та ст. 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3.1.5 договору, експедитор зобов'язується організувати подачу технічно справних транспортних засобів, що відповідають вимогам заявки і перевезення вантажів, а також таких, що мають усі необхідні для здійснення перевезень документи встановленої форми.

Договором також було передбачено те, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим договором відповідно до його умов, а у випадках, не врегульованих цим договором - чинним законодавством України (п. 6.1.1 договору).

У пункті 6.2.2 договору сторони домовились, що експедитор несе відповідальність за дії осіб, залучених ним до виконання даного договору, як за свої власні, у розмірі і на умовах, передбачених чинним законодавством для перевізника вантажу.

Зі змісту п. 6.2.8 договору вбачається, що у випадку порушення термінів (зазначених у заявці) доставки вантажу з вини експедитора, що спричинило застосування до клієнта штрафних санкцій зі сторони вантажоодержувача, експедитор сплачує клієнту відповідний штраф у повному об'ємі та в термін, вказаний у вимозі.

Статтею 934 Цивільного кодексу України передбачено, що за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими, зокрема, потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Колегія суддів вважає, що доказами по справі доведено факт неприбуття транспортного засобу автомобіля ОСОБА_1, державний номер НОМЕР_1, з товаром позивача у сумі 716382, 72 грн. на адресу вантажоодержувача - ТОВ "АТБ-Маркет" та понесення позивачем, через неналежне виконання відповідачем умов договору витрат, а саме сплати штрафу у розмірі 143276, 54 грн., тому позов про стягнення з відповідача реальних збитків у розмірі 143276, 54 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з норм права та умов договору транспортного експедирування №555 від 03.01.2014р.

Що стосується доводів відповідача, які викладені у апеляційній скарзі, щодо того, що затримка транспортного засобу з доставки вантажу є випадком у розумінні ст. 617 ЦК України, а не наслідком винних дій перевізника, то з ними не можна погодитись з наступних підстав.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зі змісту пункту 3.1.5 договору вбачається, що експедитор зобов'язується організувати подачу технічно справних транспортних засобів, що відповідають вимогам заявки і перевезення вантажів, а також таких, що мають усі необхідні для здійснення перевезень документи встановленої форми.

Відповідачем не доведено, що на момент подачі транспортного засобу під навантаження, останній перебував у технічно справному стані, тому не можна вважати випадком поломку автомобіля ОСОБА_1, держаний номер НОМЕР_1.

Судом першої інстанції вірно зазначене також те, що товар мав бути доставлений до пункту призначення 03.12.2014р. - ТОВ "АТБ-Маркет", однак автомобіль ОСОБА_1, державний номер НОМЕР_1, було доставлено на сервісний центр лише 05.12.2014р.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що відповідно до п. 138 постанови ОСОБА_3 УРСР від 27.06.1969р. № 401 "Про Статут автомобільного транспорту УРСР" розмір штрафу не може перевищувати 60 % від провізної плати, яка відповідно до заявки від 01.12.2014р. склала 9100 грн., тобто штраф не повинен перевищувати 5460 грн. Дані доводи не можуть бути прийняті судом так як предметом позову є відшкодування збитків ,а не стягнення штрафу.

За вказаних обставин, суд першої інстанції суд дійшов вірного висновку стосовно того, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, в тому числі-за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача .

Таким чином, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 104 ГПК України, відсутні, а в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП", с.Дослідне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року по справі №904/2874/15, - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України на протязі 20 днів.

Повний текст постанови підписано 19.08.2015р.

Головуючий І.М. Герасименко

Судді І.Л. Кузнецова

ОСОБА_6