УХВАЛА

04.08.2015Справа № 904/654/15

За позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 57)

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" (03035, м. Київ, пр. Червонозоряний, 85 (5 поверх))

про зобов'язання визнати кредиторські вимоги у сумі 200 650, 00 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - Захаренкова Ю.М. - представник, довіреність № 9 від 29.01.2015.

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" про зобов'язання визнати кредиторські вимоги у сумі 200 650,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що листом від 23.12.2014р. №14/5467 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Остапенко І.В. повідомлено Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про внесення до реєстру кредиторів банку кредиторських вимог в сумі 200 650, 00 грн., з листом від 17.10.2014 №27611/9/28-01-10-27 щодо визнання яких СДПІ у м. Дніпропетровську МГУМ зверталась до ліквідатора ПАТ «КБ «Південкомбанк», при цьому другу вимогу від 14.11.2014 №30571/9/28-01-10-27 залишено без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Південкомбанк" Остапенко Ірину Вікторівну визнати кредиторські вимоги СДПІ у м. Дніпропетровську МГУМ у сумі 200 650,00 грн. та включити до реєстру у відповідну чергу задоволення.

У поданому відзиві №09/1068 від 18.02.14 р. ПАТ "Південкомбанк" у повному обсязі заперечує викладені у позовній заяві доводи, посилаючись на пропущення позивачем встановлених законом строків для пред'явлення кредиторських вимог, а відтак в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Остапенко І.В. відсутні правові підстави для їх визнання та включення до реєстру вимог кредиторів.

06.02.2015р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 904/654/15.

26.02.2015р. господарським судом Дніпропетровської області винесено ухвалу про направлення матеріалів справи №904/654/15 за підсудністю до господарського суду Запорізької області.

06.03.2015р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи, справу призначено до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою від 10.03.2015р. господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі № 904/654/15 та присвоєно вищевказаній справі номер провадження 35/33/15, судове засідання призначено на 09.04.2015р..

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.04.15 р. розгляд справи відкладався на 06.05.15 р.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.05.2015 на підставі ст. ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України позовні матеріали надіслано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва у зв'язку із встановленням в ході розгляду справи, що тимчасова адміністрація банку знаходиться в місті Києві.

За наслідками автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу суду позовні матеріали передані на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.05.2015 справу № 904/654/15 за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" про зобов'язання визнати кредиторські вимоги у сумі 200 650, 00 грн. прийнято до провадження суддею Селівоном А.М. та призначено до розгляду на 04.06.2015.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.06.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 07.07.2015

07.07.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.07.2015 розгляд справи призначено на 04.08.2015.

У судове засідання 04.08.2015 з'явився уповноважений представник відповідача, уповноважений представник позивача не з'явився.

Копія ухвали суду від 20.07.15 р., яка направлялась позивачу на вказану в позовній заяві адресу на час проведення судового засідання до суду не повернулась, докази вручення вказаної ухвали суду позивачеві відсутні.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 440, в якому зазначається, що дане відправлення надійшло до відділення зв'язку «Дніпропетровськ 101» та вручене адресату.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 04.08.15 р. через канцелярію суду представником відповідача подана заява (без вихідних реквізитів), яка разом із доданими до неї документами долучена до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 04.08.15 р. представником позивача через канцелярію суду було подане клопотання № 1449/9/28-01-10-28 від 03.07.2015 про долучення документів. Клопотання судом задоволено, документи до матеріалів справи були долучені. Крім того, у вказаному клопотанні відповідач просить суд здійснити розгляд справи без участі СДПІ у м. Дніпропетровську.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 04.08.15 р. сторонами суду не надано.

Оскільки явка представника позивача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, позивач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги наявність поданого позивачем клопотання про розгляд справи без участі його представника та зважаючи на те, що присутній у судовому засіданні 04.08.2015 представник відповідача проти розгляду справи без участі уповноваженого представника позивача не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника СДПІ у м. Дніпропетровську.

Клопотання від представника відповідача про здійснення фіксації судового засідання технічними засобами до суду не надходило. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Судом встановлено, що загальний порядок ліквідації юридичної особи передбачено в Цивільному та Господарському кодексах України (ст.111 ЦК та ст. 60 ГК).

При цьому, відповідно до частини 4 статті 104 ЦК України особливості припинення банку, як юридичної особи встановлюються законом, зважаючи на особливе правове положення банків як суб'єктів права, що обумовлює спеціальний порядок їх припинення.

Відповідно до положень статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ліквідацією банку визнається процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Суд зазначає, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" , який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у даних правовідносинах, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків тощо.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

У відповідності до ч. 4 вказаної статті Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.09.2014 № 598 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.09.2014 № 101 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 26.09.2014 по 26.09.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 126 від 24.11.2014 повноваження уповноваженої особи на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК» передано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування Остапенко Ірині Вікторівні.

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Відповідно до п. 17 ст. 2 вказаного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 визначає, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення ліквідації банку (п. 2.1Положення).

За приписами частини 1, пунктів 1, 3 частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право, у тому числі, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

За приписами статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення до суду стала відмова уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Південкомбанк" визнати кредиторські вимоги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів у розмірі 200 650,00 грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

При цьому позивач в позовній заяві посилається на загальні норми Цивільного кодексу, а саме частину 3 статті 112 кодексу, який передбачає процесуальний порядок звернення кредитора до суду у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухиленні від їх розгляду. Суд звертає увагу, що сфера правового регулювання вказаної норми закону розповсюджується виключно на порядок добровільної ліквідації юридичної особи, тоді як порядок ліквідації банку та відносини, які складаються у процедурі такої ліквідації, обмежуються сферою застосування Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, саме спеціальний Закон визначає особливості та специфіку призначення звільнення з посади, коло повноважень та відповідальність Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, яка є працівником Фонду та виконує свої функції виключно від імені Фонду.

Враховуючи вищевикладене, за висновками суду при подоланні колізій приписів Цивільного кодексу та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слід керуватися так званим змістовним правилом подолання колізій норм права, яке обумовлює пріоритетність спеціального закону над загальним законом.

Отже, для правовідносин, що виникають під час ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми саме Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконання господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного суду України та адміністративних судів.

Конституційний Суд України визначає юрисдикцію судів як їх повноваження вирішувати спори про право й інші правові питання (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) від 7 травня 2002 року у справі N 1-1/2002 ). У схожому розумінні вживається і поняття «компетенція господарських судів», яку визначають як повноваження щодо розв'язання спорів і розгляду справ, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності.

Отже, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин та спору про право, що виникає з відповідних відносин; відсутність у законі норми, що прямо б передбачала вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. У випадках, якщо у законодавчому акті підвідомчість визначена словами: суду чи господарському суду або вказано про вирішення спору в судовому порядку, господарському суду належить виходити з суб'єктного складу учасників і характеру спірних правовідносин.

Справи, що віднесені до підвідомчості господарських судів кваліфікуються за сукупністю предметного та суб'єктного критеріїв. За предметним критерієм до компетенції господарських судів відносять спори і справи, пов'язані зі здійсненням господарської діяльності. За суб'єктним критерієм до компетенції господарських судів відносять спори і справи між юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та в передбачених законом випадках за участі державних органів, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При цьому законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватно-правовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди звертає увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» зазначено, що відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Таким чином, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, враховуючи характер наявних правовідносин та визначений позивачем предмет спору, суд дійшов висновку щодо непідвідомчості даного спору господарським судам України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

При цьому, судом враховано п.п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", яким визначено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу.

Куруючись п.1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Припинити провадження у справі № 904/654/15.

Суддя А.М. Селівон