ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.15 р. Справа№ 914/2320/15

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства „Укртелеком в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства „Укртелеком, м. Львів

до відповідача: Управління соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації, м. Жовква, Львівська область

про: стягнення 5954,19 грн.

Суддя Артимович В.М.

Секретар судового засідання Струк Н.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник.

Права і обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, представнику позивача розяснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

Суть спору: на розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства „Укртелеком в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства „Укртелеком, м. Львів, надалі позивач, до Управління соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації, м. Жовква, Львівська область, надалі відповідач, про стягнення грошових коштів в сумі 5954,19 грн.

Ухвалою суду від 15.07.2015 р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 19.08.2015 р.

19.08.2015 р. на розгляд суду від відповідача надійшов лист, в якому повідомив, що Управління соціального захисту населення Жовківської РДА являється бюджетною установою, яка утримується за рахунок коштів державного бюджету і знаходиться на розрахунково касовому обслуговуванні в УДКСУ у Жовківському районі Львівської області та сума основного боргу за оплату телекомунікаційних послуг оплачується помісячно згідно кошторисних призначень на відповідний рік та поступлень коштів на рахунок установи.

19.08.2015 р. на розгляд суду представник позивача подав клопотання з проханням припинити провадження у справі про стягнення основного боргу в сумі 2291,35 грн., стягнувши з відповідача 1341,46 грн. основного боргу, 2171,79 грн. інфляційних втрат, 149,59 грн. три відсотки річних та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

В засідання суду 19.08.2015 р. зявились представники сторін, надали пояснення по суті справи. Позивач просив суд припинити провадження у справі про стягнення основного боргу в сумі 2291,35 грн., оскільки відповідачем погашено заборгованість в сумі 2291,35 грн., та стягнути з відповідача 1341,46 грн. основного боргу, 2171,79 грн. інфляційних втрат, 149,59 грн. 3% відсотки річних та 1827,00 грн. судового збору. Відповідач в свою чергу вказав, що основний борг частково оплачено і сума основного боргу за оплату телекомунікаційних послуг оплачується помісячно згідно кошторисних призначень на відповідний рік та поступлень коштів на рахунок установи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд встановив наступне.

Сторонами спору 19.02.2013 р. укладено договір про надання телекомунікаційних послуг за № 520388. Згідно п. 1 договору позивач відповідно до умов договору зобовязується надавати абоненту загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги згідно переліку та в обсягах, замовлених абонентом, за встановленими значеннями показників якості (далі-послуги), а абонент зобовязується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 3.4.2 договорів відповідач як абонент зобовязувався своєчасно оплачувати послуги в повному обсязі.

Згідно п. 4.15 договору рахунок за отримані послуги оплачується абонентом не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду, та до 20 числа поточного місяця у разі застосування попередньої (авансової) оплати. У разі неотримання рахунка до десятого числа місяця, що настає після розрахункового періоду, або здійснення розрахунків без застосування квитанцій (без надсилання рахунків) абонент повинен звернутися до служби розрахунків Укртелекому для отримання інформації про належну до сплати суму.

Позивач згідно умов договору надав відповідачу телекомунікаційні послуги. Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за надані послуги здійснив частково, що враховано позивачем при підрахунку боргу за надані послуги.

Станом на дату подання позову до суду у відповідача існував борг по договору від 19.02.2013 р. за № 520388 за період з листопада 2013 р. по липень 2015 р. в сумі 5954,19 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить в прохальній частині позовної заяви стягнути з відповідача основний борг в сумі 3632,81 грн. Також позивач, керуючись ст. 625 ЦК України, нарахував відповідачу 149,59 грн. 3% річних та 2171,79 грн. інфляційних нарахувань. Загальна сума боргу становить 5954,19 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема клопотання позивача від 18.08.2015 р. за № 1004-С100-17, заборгованість за телекомунікаційні послуги становить 1341,46 грн. основного боргу, 149,59 грн. 3% річних, 2171,79 грн. інфляційних нарахувань.

Представником позивача подано платіжні доручення, з яких № 1280 від 31.07.2015 року на суму 61,02 грн. із призначенням платежу за червень 2015 р., № 1276 від 31.07.2015 року на суму 250,00 грн. із призначенням платежу за квітень 2015 р., № 1274 від 31.07.2015 року на суму 258,32 грн. із призначенням платежу за березень 2015 р., № 1278 від 31.07.2015 року на суму 258,33 із призначенням платежу за травень 2015 р., № 1277 від 31.07.2015 року на суму 323,60 грн. із призначенням платежу за травень 2015 р., № 1279 від 31.07.2015 року на суму 337,40 грн. із призначенням платежу за червень 2015 р., № 1275 від 31.07.2015 року на суму 369,10 грн. із призначенням платежу за квітень 2015 р., № 1273 від 31.07.2015 року на суму 433,58 грн. із призначенням платежу за березень 2015 р.

Відтак, станом на момент прийняття рішення, несплаченими залишаються частково сума основного боргу, та суми 3 % річних та інфляційних втрат.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, сторонами не заперечувались та документарно не спростовувались.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до умов ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору від 19.02.2013 за № 520388 підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема, виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Згідно п. 4.15 договору рахунок за отримані послуги оплачується абонентом не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду, та до 20 числа поточного місяця у разі застосування попередньої оплати.

Як зазначалося вище, 31.07.2015 р., тобто після порушення провадження у справі, відповідачем сплачено 2291,35 грн., що підтверджується належними доказами. Відповідно до призначення платежу, вказаного у платіжних дорученнях, сплачені кошти зараховані в погашення суми основного боргу та пені, тому позивач просив припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу та пені в сумі 2291,35 грн.

Беручи до уваги наведене та клопотання позивача про часткове припинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи здійснення відповідачем оплати боргу у процесі розгляду справи, представник позивача звертався з клопотаннями про часткове припинення провадження у справі. Згідно з клопотанням від 18.08.2015 р. за № 1004-С100-17 позивач просив припинити провадження у справі в частині стягнення боргу в сумі 2291,35 грн. та стягнути решту суми заборгованості: 1341,46 грн. основного боргу, 149,59 грн. 3 % річних, 2171,79 грн. інфляційних втрат. Суд вважає за необхідне задоволити подане клопотання і припинити провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 2291,35 грн.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено порушення відповідачем умов договору про надання телекомунікаційних послуг в частині розрахунків.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (абз. 4, 5 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Відповідно до п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Здійснивши перерахунок сум 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунки здійснені позивачем математично правильно, підстави нарахування зазначених сум правомірні. Від представника відповідача заяви про зарахування суми переплачених коштів в погашення інфляційних втрат і 3 % річних не надходило, що не дає підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем. Відтак, 2171,79 грн. інфляційних втрат і 149,59 грн. 3 % річних підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Як зазначено в абз. 2 п. 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору. Відтак, у відповідності зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-84, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства „Укртелеком, м. Київ, в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства „Укртелеком, м. Львів, задоволити частково.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації Львівської області (80300, Львівська область, м. Жовква, вул. Львівська, 40; ) на користь Публічного акціонерного товариства „Укртелеком, м. Київ, в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства „Укртелеком (79007, м. Львів, вул. Дорошенка, 43, ) кошти в сумі 3662,84 грн., з яких 2291,35 грн. основний борг, 2171,79 грн. інфляційні витрати, 149,59 грн. три проценти річних та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

3. Провадження у справі № 914/2320/15 в частині стягнення 2291,35 грн. основного боргу припинити.

4. Наказ видати відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 ГПК України після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.08.2015 р.

Суддя Артимович В.М.