КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа№ 910/4260/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Остапенка О.М.

Сітайло Л.Г.

за участю представників:

від позивача - Галіч Ж.В., довіреність № 08-03-25/58-15 від 20.02.2015;

від відповідача - Ханін О.В., довіреність № 02/304-358 від 03.08.15,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2015 у справі № 910/4260/15-г (суддя Гулевець О.В.) за позовом відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 32 412,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення додаткової суми страхового відшкодування у розмірі 32 412,33 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.05.2015 у справі № 910/4260/15-г позовні вимоги задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 18625,67 грн. страхового відшкодування.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля "Чері", державний реєстраційний номер АА 2597 МЕ, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована ТзДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант".

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2015 у справі № 910/4260/15-г скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Так, апелянт посилається на необґрунтованість стягнення з нього додаткової суми страхового відшкодування.

В судовому засіданні 17.08.2015 року представник апелянта - відповідача у справі, підтримав вимоги за апеляційною скаргою та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між відкритим акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (страховик) та Генеральною прокуратурою України (страхувальник) 08.08.2013 укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів 100-40 № 269, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземних транспортних засобів вказаних в додатку до договору, в тому числі транспортного засобу марки "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА.

На 16 км а/д Київ - Чоп 29.11.2013 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА та транспортного засобу "Чері", державний реєстраційний номер АА 2597 МЕ, під керуванням водія Чекмасова Бориса Володимировича.

Вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія транспортного засобу марки "Чері", державний реєстраційний номер АА 2597 МЕ, що підтверджується довідкою ВДАІ та постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2013.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2013 Чекмасова Б. В. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Чері", державний реєстраційний номер АА 2597 МЕ, водія якого визнаного винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована приватним товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№3765610.

Застрахованим транспортним засобом за зазначеним полісом є автомобіль "Чері", державний реєстраційний номер АА 2597 МЕ, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну якому становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза - 0 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції № АА1997КА від 03.12.2013 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА становила 41 773,47 грн.

Відповідно до Звіту № АА 1997 КА-04.12/5 про оцінку автомобіля "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА складеного 04.12.2013 товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант - Ассистанс" матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА внаслідок його пошкодження в ДТП склав 31 374,33 грн.

Позивачем 06.12.2013 на підставі звіту про оцінку від 04.12.2013 було складено страховий акт № СТО - 13-15619/1 від 06.12.2013 та розрахунок страхового відшкодування від 06.12.2013, а також призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 33 611,87 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 4954 від 28.01.2014, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 33 611,87 грн.

Позивач в судовому порядку звертався до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу в розмірі 33 611, 87 грн.

Під час судового розгляду господарським судом міста Києва справи № 910/8232/14 за позовом ВАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 33101,87 грн., відповідачем було оплачено на користь позивача страхове відшкодування в сумі 11317,01 грн., відповідно до платіжного доручення № 3457 від 16.06.2014.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.09.2014 позовні вимоги ВАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задоволено частково, вирішено стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь позивача 19547,32 грн. страхового відшкодування, в іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2014 по справі №910/8232/14, частково змінено рішення господарського суду міста Києва від 11.09.2014 по справі № 910/8232/14, позовні вимоги ВАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задоволено частково та вирішено стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" 20057,32 грн. страхового відшкодування.

Генеральна прокуратура України (страхувальник) 14.08.2014 звернулася до ВАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" з листом № 18-1446 вих. 14 від 13.08.2014, яким просила здійснити доплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль марки "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА, згідно актів виконаних робіт та платіжних доручень.

Відповідно до ремонтної калькуляції № АА1997КА від 28.08.2014 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА становить 68390, 81 грн.

Відповідно до Звіту № АА 1997 КА-28.08/5 про оцінку автомобіля "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА, складеного 28.08.2014 товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант - Ассистанс" матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА внаслідок його пошкодження в ДТП, що відбулась 29.11.2013, складає 52647, 04 грн.

Згідно акту виконаних робіт № ВДИСА-029061 від 18.12.2013, фактична вартість ремонту автомобіля "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА склала 92510, 28 грн., яка була сплачена страхувальником 24.12.2013 платіжним дорученням № 5138 від 24.12.2013.

Відкрите акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 07.09.2014 на підставі документів СТО (акту виконаних робіт) було складено страховий акт № СТО - 13-15619/2 від 07.09.2014 та розрахунок страхового відшкодування від 07.09.2014, також було призначено до виплати доплату страхового відшкодування у розмірі 32 412,33 грн.

Позивачем, згідно з платіжним дорученням № 52529 від 10.09.2014, здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 32 412, 33 грн.

Позивач, 19.11.2014 звертався до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу на суму 32 412,33 грн. вих. № 09-06-06/21745 від 19.11.2014.

У відповідь на вказаний лист відповідач повідомив позивача листом № 2742 від 03.12.2014, що не вбачає підстав для перегляду розміру матеріального збитку, завданого транспортному засобові "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА.

Позивач, зазначає, що після сплати ним своєму страхувальнику додаткової суми страхового відшкодування згідно умов договору страхування транспортних засобів 100-40 № 269 до нього перейшло право вимоги до відповідача також і цієї додаткової суми. Тому, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" додаткової суми страхового відшкодування в розмірі 32 412,33 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування -це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією, до яких, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Зазначені норми передбачають наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи положення наведених норм а також те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Чері", державний реєстраційний номер АА 2597 МЕ, водія якого визнаного винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№3765610, до позивача у даній справі перейшло право регресної вимоги.

Позивачем, додаткова сума заявленого до стягнення страхового відшкодування (32 412,33 грн.), розрахована виходячи з документів СТО (акту виконаних робіт), яка здійснювала ремонт застрахованого автомобіля.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірним нарахування суми страхового відшкодування на підставі документів СТО, з огляду на наступне.

Статтями 1 та 5 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України "Про страхування").

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 34.1. вказаного Закону страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - відповідача.

Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та Генеральною прокуратурою України на підставі укладеного між ними договору добровільного страхування транспортних засобів 100-40 № 269 належать до добровільного страхування.

Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та Генеральною прокуратурою України договору добровільного страхування.

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України у постановах від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13, від 21.01.2014 у справі № 910/11450/13, від 17.02.2015 у справі № 910/15581/14.

З огляду на викладене, визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі документів СТО не суперечить ні умовам договору добровільного страхування, ні вимогам закону.

Заперечення апелянта щодо стягнення з нього додаткової суми страхового відшкодування судом не приймаються, оскільки чинним законодавством не передбачено заборони на здійснення страховиком своєму страхувальнику виплати у випадку виявлення додаткових пошкоджень застрахованого транспортного засобу після того, як було здійснено страхове відшкодування частини суми фактичної вартості ремонту.

Слід також зазначити, що позивачем належними засобами доказування доведено обставини щодо виявлення додаткових пошкоджень застрахованого автомобіля внаслідок ДТП, що сталася 29.11.2013 за участю транспортного засобу "Лексус", державний реєстраційний номер АА 1997 КА та транспортного засобу "Чері", державний реєстраційний номер АА 2597 МЕ, під керуванням водія Чекмасова Бориса Володимировича, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№3765610.

Враховуючи наведене, до позивача у даній справі перейшло право регресної вимоги.

Отже, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму додаткового страхового відшкодування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача доплати страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню тільки в частині стягнення 18625,67 грн. (50000,00 (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну) - 20057,32 (страхове відшкодування стягнуте з відповідача на користь позивача згідно з постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2014 по справі №910/8232/14) - 11317,01 (сплачена відповідачем сума страхового відшкодування відповідно до платіжного доручення № 3457 від 16.06.2014) = 18625,67).

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2015 у справі № 910/4260/15-г - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/4260/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді О.М. Остапенко

Л.Г. Сітайло