ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2015 р. Справа № 917/707/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 04.12.2014

відповідача ОСОБА_2, довіреність № 1318 від 18.11.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас", м. Глобине, Полтавська область (вх. №3778 П/3-12)

на рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 у справі № 917/707/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас", м. Глобине, Полтавська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Глобино, Полтавська область

про стягнення грошових коштів у сумі 121805,41 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ТОВ ТТК "Бізнес-Клас", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 121805,41 грн. заборгованості, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №5 від 02.03.2012р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 у справі № 917/707/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 у справі № 917/707/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати просив покласти на відповідача.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про те, що строк повернення передоплати не був встановлений умовами договору, а також не визначений обовязок позивача здійснювати передплату за товар та звертатись до відповідача з вимогою про передання товару, тому вважає правомірним направлення відповідачу вимоги про повернення коштів в порядку ст. 530 ЦК України. Крім того, позивач посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, зазначає про те, що відповідач володіє перерахованими позивачем коштами без достатніх на це правових підстав.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Відповідач посилається на відсутність правових підстав для повернення сплачених позивачем грошових коштів з огляду на те, що укладений між сторонами договір є дійсним, а позивачем не надсилалася вимога щодо поставки відповідного товару, в звязку з чим відповідач вважає, що він не прострочив виконання зобовязання, а також не порушив умови договору.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 02.03.2012 між сторонами укладено договір купівлі-продажу №5, відповідно до якого відповідач (продавець) зобов'язався продати, а відповідач (покупець) купити запасні частини до автомобілів та сільськогосподарської техніки, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються в накладних, що є додатками до цього договору, та на умовах, що викладені в даному договорі (п. 1.1 Договору).

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що за період з березня по вересень 2014 року відповідачем був поставлений товар згідно видаткових накладних (копії в матеріалах справи, а.с. - 32-93) на загальну суму 31 294,59 грн.

Позивачем, згідно банківських виписок, копії яких залучено до матеріалів справи, були здійснені проплати на загальну суму 153100,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що у відповідача утворилась заборгованість за непоставлений товар в розмірі 121 805,41 грн.

Як зазначає позивач, з метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача була направлена вимога №94 від 30.10.2014 р. про повернення коштів в сумі 12 1805,41 грн. по договору №5 від 02.03.2015 р. (а.с. - 12). Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач дану вимог у отримав 29.11.2014 р.(а.с. - 13-14), але відповіді на неї не надав, коштів не перерахував.

Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу № 5 від 02.03.2012. Позов обґрунтованим положеннями ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обставин справи, за якими встановив, що умовами укладеного між сторонами договору не врегульовано питання щодо термінів поставки товару, а в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з вимогою до відповідача про поставку товару, тому вважав, що строк поставки відповідачем не порушений. Керуючись ч. 2 ст. 693 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вимагати стягнення з відповідача повернення попередньої оплати в сумі 121 804,41 грн.

З висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Так, між сторонами виникли господарські правовідносини з виконання договору купівлі-продажу №5 від 02.03.2012, за яким відповідач зобов'язався продати, а відповідач купити запасні частини до автомобілів та сільськогосподарської техніки у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються в накладних, що є додатками до цього договору, та на умовах, що викладені в даному договорі.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2015 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов'язків ( п. 5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №2).

Загальна сума договору складає 500 000,00 грн.

П. 3.2 договору визначено, що оплата товару покупцем здійснюється згідно виписаних видаткових накладних (рахунків), які є невідємною частиною договору, не пізніше 10 банківських днів з моменту поставки товару.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України на продавця покладено обов'язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.1 визначено, що товар по даному договору передається згідно умов EXW (Inkoterms 2000) зі складу продавця. Покупець здійснює доставку товару за власні кошти своїм транспортом.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що протягом березня - вересня 2014 р. позивачем по договору № 5 від 02.03.2013 р. згідно платіжних доручень здійснено оплату за товар на загальну суму 153 100,00 грн. Відповідачем протягом вказаного періоду поставлено позивачу товар на загальну суму 31 294,59 грн. Вказані обставини сторонами не заперечуються. Тобто вартість недопоставленого товару складає 121 805,41 грн.

Позивач в звязку з не поставкою відповідачем товару на суму 121 805,41 грн., звернувся до відповідача з вимогою № 94 від 30.10.2014 (а.с. - 12) про повернення зазначених грошових коштів.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу, що ані умовами договору, ані додатковими угодами до нього конкретно не врегульовано питання щодо термінів поставки товару відповідачем, а також не передбачено, що поставка здійснюється після попередньої оплати.

В звязку з чим колегія суддів не вбачає порушення відповідачем умов договору шляхом недопоставки позивачу сплаченого товару, оскільки позивач, відступивши від умов договору, за власним волевиявленням здійснив попередню оплату, тоді як за умовами договору позивач зобовязався оплачувати товар, згідно виписаних видаткових накладних (рахунків) не пізніше 10 банківських днів з моменту поставки товару (п. 3.2 договору).

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В даному випадку у відповідача існує перед позивачем зобовязання з поставки товару, а позивачем не доведено факту прострочення відповідачем виконання зобовязання з поставки товару, зважаючи на те, що договір укладений між сторонами діє до 31 грудня 2015 року. Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу вимоги поставити товар на суму 121 805,41 грн. від дати пред'явлення якої можна б було рахувати термін, з якого у відповідача виник обов'язок поставити товар.

Направлена відповідачу вимога № 94 від 30.10.2014 не може вважатися вимогою про сплату заборгованості в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки у відповідача не існує перед позивачем грошового зобовязання.

Також, позивачем не доведено встановлення відповідачу, в звязку з відступом від умов договору, строків поставки попередньо оплаченого товару, порушення яких дало б позивачу право вимоги повернення попередньої оплати, як то встановлено ч. 2 ст. 693 ЦК України, відповідно до якої, право вимоги повернення суми попередньої оплати у покупця виникає лише, якщо продавець, який одержав суми попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

Крім того, колегія суддів вважає недоречним в даному випадку посилання позивача на ст. 1212 ЦК України, оскільки положення цієї статті розповсюджуються на правовідносини в звязку з безпідставним збереженням набутого майна. Тоді як між сторонами виникли та існують правовідносини по договору купівлі-продажу № 5 від 02.03.2012, а грошові кошти в розмірі 121 805,41 грн. були перераховані позивачем саме в рахунок поставки товару за договором.

Отже, позивачем не доведено правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 121 805,41 грн., що свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку права позивача відповідачем не порушені, а позовні вимоги заявлені передчасно та безпідставно, а тому обґрунтовано визнані судом першої інстанції такими, що задоволенню не підлягають.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас", м. Глобине, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 року по справі № 917/707/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 17.08.15

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.