ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа № 907/684/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Гнатюк Г. М.

суддів: Данко Л.С.

ОСОБА_1

Розглянувши апеляційну скаргу прокурора міста Ужгорода, м.Ужгород від 24.07.2015р.

на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 21.07.2015р.

у справі № 907/684/15

за позовом прокурора міста Ужгорода, м.Ужгород

до відповідача 1: Ужгородської міської ради, м.Ужгород

до відповідача 2: Національного банку України в особі відокремленого підрозділу Управління НБУ в Закарпатській області, м.Ужгород,

за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: Комунального підприємства «Стадіон «Авангард», м.Ужгород

про визнання недійсним п. 1 рішення 17 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 29.03.2013 року за № 881 „Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для розташування адмінбудівлі НБУ; визнання недійсним п. 1.19 рішення 217 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 20.09.2013 року за № 1050 „Про зміни та скасування рішень міської ради; визнання недійсним п. 1.30 рішення 20 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 19.20.2013 року за № 1172 „Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та скасування рішення про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :26:001:0210 за № 9552336 від 26.12.2013 року,

за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_2 старший прокурор відділу

від відповідача 1: не зявився

від відповідача 2: не зявився

від третьої особи: не зявився

03.08.2015р. на адресу суду поступила апеляційна скарга прокурора міста Ужгорода на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 21.07.2015р. про залишення позову без розгляду у даній справі, яка автоматизованою системою документообігу суду розподілена до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3 При цьому, відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, до складу колегії входять судді Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою суду від 04.08.2015р. зазначена вище апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 17.08.2015р.

У звязку з перебуванням судді Мирутенка О.Л. у відпустці, розпорядженням в.о.голови Львівського апеляційного господарського суду від 14.08.2015 року у склад колегії для розгляду вказаної справи внесено зміни, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Гнатюк Г.М., судді Данко Л.С. та Кравчук Н.М.

В судове засідання 17.08.2015р. зявився прокурор, якому розяснено його права та обовязки, згідно ст..22 ГПК України, та який надав суду усні пояснення.

Інші учасники судового процесу не забезпечили явки в судове засідання своїх уповноважених представників, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. При цьому, ухвала суду надіслана третій особі повернена на адресу суду з відміткою органу звязку «с даного адреса вибули».

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

Відповідно до ст.64 ГПК України, суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Зважаючи на те, що ухвалу суду при прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення справи до розгляду третій особі надіслано на адресу, зазначену у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.47), суд апеляційної інстанції вважає, що вона належним чином повідомлена про час та місце слухання справи.

Крім цього, 13.08.2015р. (вх.№01-04/5014/15) на адресу суду поступило клопотання Ужгородської міської ради від 10.08.2015р. про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку свого представника в судове засідання 17.08.2014р. який перебуває у щорічній основній відпустці до 18.08.2015р.

Враховуючи те, що у відповідності до п.2 ст.102 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, відсутність клопотання будь-якої із сторін спору про продовження строку розгляду спору, а також те, що усі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання і відповідачем-2 у відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про розгляд справи без участі його представника, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, у звязку з чим клопотання Ужгородської міської ради про відкладення розгляду справи відхиляє.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 21.07.2015р. у справі №907/684/15 (суддя Йосипчук О.С.) залишено без розгляду позов прокурора міста Ужгорода до відповідачів: Ужгородської міської ради та Національного банку України в особі відокремленого підрозділу Управління НБУ в Закарпатській області, за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: Комунального підприємства «Стадіон «Авангард», м.Ужгород про визнання недійсним п. 1 рішення 17 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 29.03.2013 року за № 881 „Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для розташування адмінбудівлі НБУ; визнання недійсним п. 1.19 рішення 217 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 20.09.2013 року за № 1050 „Про зміни та скасування рішень міської ради; визнання недійсним п. 1.30 рішення 20 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 19.20.2013 року за №1172 „Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та скасування рішення про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :26:001:0210 за № 9552336 від 26.12.2013 року.

Зазначена ухвала суду мотивована тим, що прокурор не правильно визначив Державну інспекцію сільського господарства у Закарпатській області як орган, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, посилаючись на те, що остання не наділена правом розпорядження земельними ресурсами, а інформацію про здійснення нею жодної з наведених у статті 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" функцій стосовно земельної ділянки, яка є предметом спору, матеріали справи не містять, та позовні вимоги не ґрунтуються на матеріалах такої перевірки. При цьому, прокурор вказує у позовній заяві на захист інтересів держави в особі Ужгородської міської ради, яка, відповідно до закону, наділена правом розпоряджатися спірною земельною ділянкою, тоді як Ужгородську міську раду залучено до участі у справі в якості відповідача. За таких обставин, господарський суд Закарпатської області виходив з того, що відсутні підстави вважати про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, що виключає можливість набуття прокурором статусу позивача.

Не погоджуючись з такою ухвалою, прокурор міста Ужгорода подав апеляційну скаргу, в якій ухвалу суду першої інстанції вважає незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що згідно ст.2 ГПК України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Відтак на думку скаржника, судом не враховано, що при врегулюванні спірних земельних правовідносин, прокурор, в силу ст.29 ГПК України, виступає самостійно як позивач саме через збіг в одній особі відповідача та позивача. При цьому скаржник зазначає, що оскільки при передачі у користування спірної земельної ділянки порушення вимог законодавства допущені саме представницьким виборним органом - Ужгородською міською радою, тому прокурором зазначений орган місцевого самоврядування визначений в якості відповідача.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу від 14.08.2015р. вих.93-03/18026/2045 (вх.№01-04/5050/15 від 17.08.2015р.) Управління Національного банку України в Закарпатській області спростовує доводи скаржника та зазначає про законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, у звязку з чим просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Інші письмові відзиви чи пояснення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Розглянувши подану апеляційну скаргу та матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що ухвалу господарського суду Закарпатської області від 21.07.2015р. у справі №907/684/15 слід скасувати, враховуючи наступне.

Прокурор, звертаючись в якості позивача з позовною заявою про визнання недійсним п. 1 рішення 17 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 29.03.2013 року за № 881 „Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для розташування адмінбудівлі НБУ; визнання недійсним п. 1.19 рішення 217 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 20.09.2013 року за № 1050 „Про зміни та скасування рішень міської ради; визнання недійсним п. 1.30 рішення 20 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 19.20.2013 року за № 1172 „Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та скасування рішення про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :26:001:0210 за № 9552336 від 26.12.2013 року, зазначає про відсутність у державного органу, уповноваженого здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства України, повноважень щодо звернення до суду.

У відповідності до ст.29 ГПК України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в господарському суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, та письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Згідно рекомендацій Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися в позовній заяві або іншому процесуальному документі, поданому прокурором або заступником прокурора. У випадках неправильного визначення прокурором (його заступником) позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК України повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду. Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора чи його заступника, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК України. Поряд з цим, у разі коли прокурором подано позовну заяву в інтересах держави як позивачем (частина друга статті 2, частина друга статті 29 ГПК), то господарський суд не вчиняє процесуальних дій, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту постанови; в таких випадках повернення позовної заяви або залишення її без розгляду можливе лише за наявності підстав, зазначених відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6 частини першої статті 81 ГПК. При цьому якщо прокурор у позовній заяві не вказав обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, то господарський суд повертає позовну заяву без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК. У разі ж коли суд у зазначених випадках помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, відповідний позов залишається без розгляду згідно з пунктом 1 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Згідно ст.2 ГПК України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При визначенні позивача, який діє від імені держави України, прокурор керується положеннями рішення Конституційного Суду України №3 рп/99 від 08.04.99 у справі №1-1/99, згідно з п.5 якого поняття «орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов'язок по здійсненню конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до ст.ст.6, 7, 13, 143 Конституції України, може виступати орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому надані повноваження органу виконавчої влади.

Пунктом 4 цього рішення передбачено, що відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. При цьому інтереси держави можуть збігатися цілком, частково або не збігатися з інтересами державних органів, державних підприємств або організацій або з інтересами державних органів, державних підприємств або організацій або з інтересами господарських товариств із часткою державної власності в статутному фонді.

Також, цим же рішенням регламентоване правило, що в основі інтересів держави завжди існує потреба в здійсненні як загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних і інших), так і місцевих дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі, як національного багатства, захист прав суб'єктів права власності і господарювання, тощо.

Відповідно до статті 187 Земельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

При цьому, державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю4) в агропромисловому комплексі (ст.188 ЗК України).

Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, яке затверджено Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 459/2011, визначено, що Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

В силу пункту 1 статті 4 положення, Держсільгоспінспекція України, відповідно до покладених на неї завдань, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Повноваження спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель визначені статтею 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Згідно пункту "а" частини першої статті 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється у частині, зокрема, додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.

Однак, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, як визначено частиною четвертою статті 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у роботі комісій при прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об'єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Таким чином, законодавство чітко визначає повноваження державного органу при здійсненні державного контролю за використанням та охороною земель та шляхи реалізації цього контролю, до яких, разом з тим, не відноситься право на подання позову до суду з вимогами про визнання недійсними рішення міської ради.

Прокурор, звертаючись в якості позивача з позовною заявою про визнання частково недійсними рішення Ужгородської міської ради №881 від 29.03.2013, №1050 від 20.09.2013, №1172 від 19.12.2013 та скасування державної реєстрації, чітко зазначає, що підставою звернення до суду є порушення інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин, в силу вимог ст. 2 ГПК України та зазначив про відсутність у державного органу, уповноваженого здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель - Державної інспекції сільського господарства України, повноважень щодо звернення до суду, у зв'язку з чим набув статусу позивача.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, прокурор не посилається на захист інтересів самої Держсільгосінспекції, та як не визначав її в статусі позивача. Натомість оскаржується рішення Ужгородської міськради щодо правомірності передачі співвідповідачу земельної ділянки у постійне користування.

Згідно ст.14 Конституції України та ст.1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а незаконна передача у користування спірних земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

Оскільки при передачі у користування спірної земельної ділянки порушення вимог законодавства допущені саме представницьким виборним органом - Ужгородською міською радою, тому прокурором зазначений орган місцевого самоврядування визначений в якості відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що підставою для звернення до суду з позовом стало порушення інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин, а не захист інтересів Держсільгосінспекції і такий захист інтересів держави не може ставитись в залежність від належного чи неналежного виконання Держсільгосінспекції своїх контрольних функцій.

Згідно ст.2 ГПК України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Відтак, судом не враховано, що при врегулюванні спірних земельних правовідносин, прокурор, в силу ст.29 ГПК України, виступає самостійно як позивач саме через збіг в одній особі відповідача та позивача.

Підсумовуючи викладене та враховуючи, що Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області не наділена повноваженнями щодо звернення до суду з позовом, а Ужгородська міська рада визначена відповідачем у даній справі у зв'язку з допущенням нею порушень законодавства при прийнятті оспорюваних рішень, прокуратура міста Ужгорода правомірно звернулась з позовом до суду як самостійний позивач.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою посадове становище якої не вказане.

Відповідно до ст. 54 ГПК позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується прокурором.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор міста Ужгорода підписав позовну заяву в межах повноважень, наданих йому п. 2 ст. 121 Конституції.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що залишивши позов без розгляду, місцевий господарський суд фактично ухилився від вирішення спору по суті, що суперечить ст.ст.124, 129 Конституції України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак її слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 101,103,104,105,106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

1. Апеляційну скаргу прокурора міста Ужгорода задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 21.07.2015р. по справі №907/684/15 скасувати.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скерувати на розгляд в господарський суд Закарпатської області.

Головуючий суддя Гнатюк Г.М.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Кравчук Н.М.

Повний текст постанови

виготовлено 19.08.2015р.