РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015Справа №910/14341/15

За позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Спеціальні-Технічні-Мережі"
До товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-90"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Цемент"
Провизнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва
Суддя Л.М. Шкурдова

За участю представників:

Від позивачане з'явився
Від відповідачане з'явився
Від третьої особи Нікітченко В.В. (представник за довіреністю від 25.06.2015 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціальні-Технічні-Мережі" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-90" про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2015 р. за вказаними вимогами порушено провадження у справі № 910/14341/15, розгляд справи призначено на 10.07.2015 р.

10.07.2015 р. ухвалою судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Цемент", а також оголошено перерву в судовому засіданні до 17.07.2015 р.

Ухвалою від 17.07.2015 р. судом відкладено розгляд справи на 28.07.2015 р.

28.07.2015 р. судом оголошено перерву в судовому засіданні до 18.08.2015 р. та продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Позивачем та відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду пов'язаних з нею справами №910/13357/15 та №752/11850/15-ц про визнання договору купівлі-продажу незавершеного будівництва об'єкт нерухомого майна недійсним. З огляду на те, що суд в даному провадженні сам не позбавлений можливості дати оцінку даному договору клопотання про зупинення провадження у даній справи є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

28.07.2015 року товариством з обмеженою відповідальністю «Лабораторія інформаційних систем та технологій» подано заяву про вступ у справі в якості третьої особи, кА не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в задоволенні якої судом відмовлено, з огляду на те, що необґрунтовано яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» та не підтвердили свою заяву відповідними доказами.

В судове засідання 18.08.2015 р. представники сторін не з'явилися, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним повідомлені, про що свідчать їх підписи на розписці про оголошення перерви в судовому засіданні від 28.07.2015 р.

Оскільки сторони повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Присутній в засіданні представник третьої особи заперечив проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14.04.2015 р. відбулися позачергові загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальні-Технічні-Мережі», якими було прийнято рішення про вступ до складу учасників товариства громадян Баленка Ігоря Миколайовича (частка - 34,92 %), Демедюка Юрія Миколайовича (частка - 24,14 %), Скорохода Максима Віталійовича (частка -21,58 %), Пікульського Володимира Володимировича (частка - 19,36 %), а також затверджено нову редакцію статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальні-Технічні-Мережі» (протокол № 5 від 14.04.2015 р.).

Надалі 24.04.2015 р. позачерговими загальними зборами учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальні-Технічні-Мережі» було прийнято рішення про збільшення статутного капіталу товариства за рахунок майнових прав учасників на нерухоме майно за договорами-доручення про інвестування будівництва, укладеними з товариством з обмеженою відповідальністю "Демос-90", перерозподілено частки учасників у статутному капіталі, затверджено нову редакцію статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальні-Технічні-Мережі» (протокол № 6 від 24.04.2015 р.).

Виходячи з указаного документа, внеском Баленка І. М. до статутного капіталу товариства є майнові права на нерухоме майно за договором-доручення про інвестування будівництва № 03/10-08 від 03.10.2008 р., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Демос-90», що підтверджуються договором-доручення про інвестування будівництва № 03/10-08 від 03.10.2008 р., довідкою про сплату 100 % загальної площі об'єкту інвестування, квитанцією до прибуткового касового ордера від 03.10.2008 р. № 7, вартість майнових прав на нерухоме майно за погодженням учасників становить 14 583 182,08 грн.

Внеском Демедюка Ю. М. до статутного капіталу товариства є майнові права на нерухоме майно за договором-доручення про інвестування будівництва № 120 від 02.10.2008 р., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Демос-90», що підтверджуються договором-доручення про інвестування будівництва № 120 від 02.10.2008 р., довідкою про сплату 100 % загальної площі об'єкту інвестування, квитанцією до прибуткового касового ордера від 02.10.2008 р. б/н., вартість майнових прав на нерухоме майно за погодженням учасників становить 8 085 087,71 грн.

Внеском Скорохода М.В. до статутного капіталу товариства є майнові права на нерухоме майно за договором-доручення про інвестування будівництва № 19 від 17.07.2007 р. та договором-доручення про інвестування будівництва № 40 від 05.08.2009 p., укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю «Демос-90», що підтверджуються договором-доручення про інвестування будівництва № 19 від 17.07.2007 р., договором-доручення про інвестування будівництва № 40 05.08.2009 p., довідками про сплату 100 % загальної площі об'єкту інвестування, квитанціями до прибуткового касового ордера від 17.07.2007 р. б/н., 30.07.2007 р. б/н, 05.08.2009 р. б/н, 12.08.2009 р. б/н, 20.08.2009 р. б/н, вартість майнових прав на нерухоме майно за погодженням учасників становить 8 989 673,92 грн.

Внеском Пікульського В.В. до статутного капіталу товариства є майнові права на нерухоме майно за договором-доручення про інвестування у будівництво № 32 від 10.12.2008 р. та договором-доручення про інвестування у будівництво № 136 від 10.12.2008 p., укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю «Демос-90», що підтверджуються договором-доручення про інвестування у будівництво № 32 від 10.12.2008 р., договором-доручення про інвестування будівництва № 136 від 10.12.2008 p., довідками про сплату 100 % загальної площі об'єкту інвестування, квитанціями до прибуткового касового ордера від 10.12.2008 р. № 1, від 10.12.2008 р. № 3, вартість майнових прав на нерухоме майно за погодженням учасників становить 8 100 099,81 грн.

Відповідно до умов указаних договорів-доручення про інвестування у будівництво Товариство з обмеженою відповідальністю «Демос-90» шляхом залучення коштів довірителів зобов'язується забезпечити будівництво та передати у приватну власність довірителів - Баленка І.М., Демедюка Ю.М., Скорохода М.В., Пікульського В.В. обумовлений у договорі об'єкт інвестування, а довірителі зобов'язуються забезпечити відповідне фінансування об'єкту інвестування та прийняти його у свою власність на умовах цих договорів.

Виходячи з п. 3.2.6 указаних договорів, Товариство з обмеженою відповідальністю «Демос-90» зобов'язане надати довірителям усі документи, необхідні для оформлення права власності на об'єкт інвестування, після введення в експлуатацію об'єкту будівництва, в якому розташований об'єкт інвестування.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем, що станом на даний час свої зобов'язання за договорами-доручення перед Баленком І.М., Демедюком Ю.М., Скороходом М.В., Пікульським В.В. відповідач не виконав, будівництво об'єктів інвестування не завершив, в експлуатацію не ввів, у приватну власність об'єкти інвестування указаним фізичним особам не передав.

За твердженнями позивача, оскільки указані фізичні особи передали свої права за договорами інвестування до його статутного капіталу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціальні-Технічні-Мережі" є їх правонаступником, а отже, і особою, чиє право власності порушено Товариством з обмеженою відповідальністю «Демос-90» у зв'язку з невиконанням ним своїх зобов'язань за договорами-доручення про інвестування у будівництво, то за позивачем має бути визнано право власності на об'єкт незавершеного будівництва - офісно-житловий комплекс по вул. Жилянській, 26, у Голосіївському районі м. Києва, готовність якого складає 11%, площа забудови - 1 311,9 кв.м.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Положеннями ч. 1 ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасником товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Як встановлено судом з матеріалів позову, Баленко І.М., Демедюк Ю.М., Скороход М.В., Пікульський В.В. передали до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціальні-Технічні-Мережі" свої майнові права на нерухоме майно, що виникли у них за договорами-доручення інвестування будівництва.

Положеннями договорів-доручення про інвестування будівництва, зокрема, п.п. 3.2.6, 7.1, передбачено, що передача об'єкту інвестування у власність довірителів відбувається після введення в експлуатацію об'єкту інвестування, а згідно з п. 1.9 отримані роботи та матеріали, вкладені в об'єкт будівництва і про інвестовані за рахунок коштів довірителя, переводяться у в власність довірителя.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" дає визначення поняття "майнові права", які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є "чуже майно", а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Вказаної позиції дотримується Верховний суд України у постанові № 6-168цс12 від 30.01.2013 р.

Відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.

Проте, всупереч указаним положенням чинного законодавства, звертаючись до суду про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, позивач не надав доказів на підтвердження того, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб він набув права власності на спірний об'єкт, у зв'язку з чим це право підлягає захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши подані докази та керуючись указаними нормами чинного законодавства, суд дійшов висновку, що отримання позивачем у власність майнових прав за договорами-доручення про інвестування будівництва означає отримання ним права на набуття права власності у передбаченому договорами та законодавством порядку, але не саме право на нерухоме майно.

Отже, встановивши, що об'єкт незавершеного будівництва у власність позивачу не передавався, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в порядку ст. 392 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридична заінтересованість позивача у судовому процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і на відповідача має бути покладено відповідальність на передбачених законом підставах.

Будь-яких інших доводів щодо підстав для задоволення позовних вимог, ніж викладених у позовній заяві, позивачем суду не наведено.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повне рішення складено: 25.08.2015 р.