РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.08.2015Справа №910/15684/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу
за позовомЗаступника військового прокурора Криворізького гарнізону в інтересах держави в особі 1) Міністерства оборони України 2) Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська
доПриватного акціонерного товариства "Київстар"
Представники:
від прокуратурине з`явились
від позивачане з`явились
від відповідачаСавченко А.В. представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
18.06.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Заступника військового прокурора Криворізького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська з вимогами до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про визнання на майбутнє додаткової угоди № 44526 від 02.10.2013 до договору № 7/2009 від 10.09.2009 розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України.
Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що додаткова угоди № 44526 від 02.10.2013 до договору № 7/2009 від 10.09.2009 розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України, укладена між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Дніпропетровська та Приватним акціонерним товариством "Київстар" не погоджена Головним КЕУ ЗСУ , а тому є недійсною.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15684/15 та справу призначено до розгляду на 11.08.2015.
11.08.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та заява про фіксацію судового процесу технічними засобами.
Представники прокуратури та позивачів у судове засідання 11.08.2015 не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, вимоги суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень № 016, № 014, № 012.
У судове засідання 11.08.2015 з`явився представник відповідача та надав пояснення по суті справи, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог, а також надав заяву про відкликання заяву про фіксацію судового процесу технічними засобами
У судовому засіданні 11.08.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд
ВСТАНОВИВ:
10.09.2009 між Військовою частиною Криворізька квартирно-експлуатаційна частина району (виконавець за договором) та Закритим акціонерним товариством "Київстар Дж.Ес.Ем", правонаступником прав та обов`язків якого є Приватне акціонерне товариство "Київстар" (замовник за договором) укладено договір № 7/2009 від 10.09.2009 з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги з розміщення та зберігання на об`єкті (вежа на технічному майданчику військового містечка № 18), яке закріплено за виконавцем та розташоване за адресою: м. Нікополь, військове містечко № 18, обладнання базової станції-ретрансляції з рухомого (мобільного) зв`язку вартістю, за актом оцінки на 01.05.2009 578 277 грн 29 коп., відповідно до затвердженої схеми розміщення майна, а замовник зобов`язується оплатити цю послугу.
01.10.2013 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Дніпропетровська, який є правонаступником Криворізької квартирно-експлуатаційної частини району та Приватним акціонерне товариство "Київстар" підписано додаткову угоду № 44526 до договору № 7/2009 від 10.09.2009 розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України, відповідно до якої сторонами були внесені зміни до пункту 3.3 та 6.2 договору, а саме пункт 3.3 договору викладено у наступній редакції: «Плата у розмірі 100 % перераховується замовником до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок виконавця в територіальному органі Державного казначейства щомісячно за попередній місяць, на підставі виставленого рахунку, впродовж 10 днів після отримання рахунку.», а також пункт 6.2. договору викладено у наступній редакції: «Строк дії договору до моменту підписання сторонами основного договору оренди.».
Позивач стверджує, що додаткова угоди № 44526 від 02.10.2013 до договору № 7/2009 від 10.09.2009 розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України, в порушення пункту 6.6 договору не погоджена Головним КЕУ ЗСУ , а тому є недійсною.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" тощо.
Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Таким чином, позивачем не вказано підставу, з якою закон пов`язує недійсність правочину, та не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про недодержання сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, в момент укладення додаткової угоди № 44526 від 02.10.2013 до договору № 7/2009 від 10.09.2009 розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України.
Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Kеруючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 17.08.2015

Суддя Н.Б. Плотницька