ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа № 911/1010/15

За позовом Приватного підприємства "Забезпечення"

до відповідача фізичної особи-підприємця Нестерця Костянтина Івановича

про стягнення 139 168,02грн

Суддя Ейвазова А.Р.

Представники:

від позивача - Малий В.В. (довіреність №3/2013 від 21.11.2013);

від відповідача - Нестерець К.І. (паспорт)

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство "Забезпечення" (далі - ПП "Забезпечення") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до відповідача - фізичної особи-підприємця Нестерця Костянтина Івановича (далі - ФОП Нестерець К.І.) про стягнення 139168,02грн, у т.ч.:

- 106600,72грн основної заборгованості;

- 11871,63грн пені за період з 23.09.2013 по 10.02.2015;

- 18207,35грн втрат від інфляції за період з 23.09.2013 по 31.01.2015;

- 2488,32грн процентів за період з 23.09.2013 по 10.02.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідачем порушено зобов'язання за договором поставки № 065/ФОП-Д від 01.06.2013 в частині оплати товару, переданого за накладною №06 від 07.04.2014, у встановлений договором строк (а.с.2)

Відповідач у справі - ФОП Нестерець К.І. у відзиві просить у задоволенні заявлених вимог відмовити, посилаючись на те, що не отримував товар за накладною, яка надана позивачем в якості доказу. Окрім того, відповідач посилається на те, що відповідна накладна складена з порушенням вимог, встановлених п.16 договору поставки №065/ФОП-Д від 01.06.2013, факт укладення якого ним не оспорюється, та положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (а.с.37-39).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2013 між ПП "Забезпечення" (далі - продавець) та ФОП Нестерець К.І. (далі - покупець) укладено договір №065/ФОП-Д поставки (а.с.6, зворот, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін у справі господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Так, за умовами договору, продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар згідно з умовами договору; вартість, кількість та асортимент товару вказується у видаткових накладних на товар, які є невід'ємною частиною вказаного договору і прирівнюються до специфікацій (п. 1 договору).

Відповідно до п. 4 договору, прийом-передача товару здійснюється згідно товарних (видаткових) документів продавця; право власності на товар та ризики випадкового пошкодження або знищення товару, поставка якого здійснюється за вказаним договором, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару покупцю та підписання супровідних документів.

Згідно п. 14 договору, оплата за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця протягом 15 календарних днів з моменту поставки продавцем товару покупцю та підписання сторонами відповідної видаткової накладної; оплата за згодою сторін може бути здійснена шляхом 100% попередньої оплати або часткової попередньої оплати.

Крім того, відповідно до п. 16 договору, товарні (видаткові) документи завіряються круглими печатками або відповідними штампами сторін та підписами; продавець може завіряти товарні (видаткові) документи штампом «для накладних».

Вказаний договір, як визначеного його п.22, набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по ньому, але не менше ніж протягом одного року; договір вважається продовженим на новий строк, що дорівнює строку дії вказаного договору, якщо за 10 днів до припинення його дії жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про небажання продовжувати дію договору на новий термін.

Сторонами не заперечувався факт не направлення сторонами заяви про припинення договору, отже, відповідний договір продовжив свою дію на новий строк.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач вказував, що ним у відповідності з вказаним договором, за видатковою накладною №6 від 07.04.2014 (а.с.7-10, 43-46) поставлено відповідачу товар на суму 106 600,76грн.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов'язань за договором в частині оплати вказаного товару, а також застосування до відповідача відповідальності за порушення відповідного зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Під час розгляду справи відповідачем заперечувався факт отримання товару за видатковою накладною №06 від 07.04.2014. Так, відповідач стверджував, що на відповідній видатковій накладній у графі «отримав» підпис від його імені виконано іншою особою.

На підставі ч. 1 ст. 41 ГПК України, з метою з'ясування чи підписано відповідну накладну відповідачем, ухвалою господарського суду Київської області від 12.05.2015 у даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с.96-97).

Як вбачається з висновку експерта (а.с.107-110, зворот) підпис від імені відповідача - Нестерця К.І. в графі «отримав» на лицьовій стороні четвертого аркушу оригіналу видаткової накладної №06 від 07.04.2014 виконаний не Нестерцем К.І., а іншою особою з наслідуванням підпису Нестерця К.І.

Таким чином, вказана накладна не може бути прийнята судом в якості доказу отримання зазначеного у ній товару безпосередньо відповідачем. При цьому, під час розгляду справи, не надано будь-яких доказів, що особа, яка вчинила підпис від імені Нестерця К.І. на видатковій накладній була уповноважена на отримання товару відповідачем.

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 663 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як визначено ч.2 ст.527 ЦК України, кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Отже, передаючи товар, позивач мав вимагати доказів того, що обов'язок по прийняттю товару за накладною виконується належним кредитором чи уповноваженою на це особою, у зв'язку з чим несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Зважаючи на те, що під час розгляду даної справи не доведено того, що товар за вказаною накладною отриманий відповідачем або уповноваженою на те особою, підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за такий товар не має, як і не має підстав для задоволення вимог про стягнення процентів, втрат від інфляції та пені, які нараховані за прострочення виконання зобов'язання з оплати товару.

За таких обставин, у задоволенні заявлених вимог суд відмовляє у повному обсязі.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються, зокрема, з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом.

В силу ч. 1 ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи що позивачу відмовлено в позовних вимогах, витрати понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, покладаються на нього.

Згідно ч. 4 ст. 49 ГПК України, при відмові у позові суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються - на позивача.

Як вбачається з копії квитанції (а.с.103) та акту задачі приймання висновку експертів (а.с.106) відповідачем 26.06.2015 здійснено оплату вартості проведеної експертизи у розмірі 2402,40грн.

За таких обставин з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2404,40грн в рахунок відшкодування витрат, понесених відповідачем на оплату судової експертизи.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволені позову відмовити.

2.Стягнути з Приватного підприємства "Забезпечення" на користь фізичної особи-підприємця Нестерця Костянтина Івановича 2402,40грн витрат, понесених на оплату судової експертизи.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.09.2015

Суддя Ейвазова А.Р.