номер провадження справи 8/149/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2015 Справа № 908/3946/15

за позовом Приватного підприємства «Драг» (69063, АДРЕСА_1)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест» (69005, АДРЕСА_2)

про стягнення 30000 грн. основного боргу за контрактом № 57 від 25.06.2013 р., 1565 грн. 75 коп. річних процентів, 18810 грн. втрат від інфляції грошових коштів

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача ОСОБА_2, дов. від 15.01.2015 р.

Відповідача не зявився

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 30000 грн. основного боргу за контрактом № 57 від 25.06.2013 р., 1565 грн. 75 коп. річних процентів, 18810 грн. втрат від інфляції грошових коштів.

Розгляд справи, призначений на 30.07.2015 р., відкладався до 19.08.2015 р. за клопотанням відповідача. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 19.08.2015 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених в позові, відповідно до ст. ст. 22, 526, 623, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України. В обґрунтування вимог вказує, що на виконання контракту № 57, укладеного з відповідачем 25.06.2013 р., за видатковою накладною № 57 від 25.06.2013 р. останньому передано товар на суму 30000 грн. Пунктом 3.1 контракту № 57 передбачено, що покупець повинен провести оплату у розмірі 100% поставленого товару не пізніше 01.10.2013 р. Порушуючи умови договору, відповідач не здійснив оплату отриманого товару, внаслідок чого за ним склалась заборгованість у сумі 30000 грн., яку позивач просить стягнути з товариства «Газ Інвест». Крім того, до стягнення заявлено 1565 грн. 75 коп. річних процентів, нарахованих за період з 02.10.2013 р. по 28.06.2015 р., та 18810 грн. втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих за період з листопада 2013 р. по квітень 2015 р.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не сповістив.

Відповідач заявлені позовні вимоги визнав в частині основного боргу. Щодо стягнення річних процентів та втрат від інфляції грошових коштів вказує, що основним та єдиним видом діяльності ТОВ «Газ Інвест» є вирощування та реалізація сільськогосподарських культур, тому прибуток від реалізації продукції є основним джерелом сплати зобов'язань відповідача перед кредиторами та пов'язаний з рівнем виробництва сільськогосподарської продукції, що в свою чергу залежить від природних факторів. Протягом 2013 2014 р.р. ТОВ «Газ Інвест» зазнало впливу несприятливих природно - кліматичних умов та понесло збитки на загальну суму 4289067 грн. 10 коп. Відповідач протягом 2014 р. зазнав впливу несприятливих агрометеоролічних умов, які спричинили значні пошкодження посівів і сільськогосподарських культур, підтверджені висновком Торгово-промислової палата № 664 від 26.09.2014 р. Таким чином, відповідач не міг виконати належним чином зобов'язання в частині оплати основного боргу внаслідок непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, які підтверджені уповноваженим органом Торгово-промисловою палатою України та не несе відповідальності за часткове невиконання обовязків по договору. Крім того, про наявність висновків ТПП України щодо настання форс-мажорних обставин відповідач повідомляв позивача згідно п.9.3 контракту, листами № 213 від 01.10.2013 р., № 122/1 від 06.10.2014 р., № 220 від 17.10.2013 р. Просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення річних процентів та втрат від інфляції грошових коштів.

Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 19.08.2015 року за відсутності представника відповідача.

Згідно ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив: 25 червня 2013 р. Приватним підприємством Драг (постачальник, позивач по справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Газ Інвест (покупець, відповідач по справі) укладено контракт № 57, за умовами якого постачальник зобовязується поставити товар - засоби хімізації рослин, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар в кількості та за ціною згідно відвантажувальних накладних. Пунктами 2.1 - 2.3 контракту сторони узгодили, що ціна продукції та асортимент продукції, що поставляється за даним договором, зазначається у відвантажувальних накладних. Загальна сума контракту складає 30000 грн., в тому числі ПДВ 5000 грн.

Відповідно до п. 3.1 контракту покупець зобовязується оплатити 100% загальної суми контракту не пізніше 01 жовтня 2013 року. Датою поставки вважається дата відмітки покупця про отримання товару в накладній (п. 3.2 договору).

Пунктом 10.1 контракту встановлено, що даний контракт вступає в дію з моменту його підписання та діє до виконання всіх зобовязань обома сторонами.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов контракту № 57 від 25.06.2013 р. за видатковою накладною № 57 від 25.06.2013 р. позивач поставив відповідачу товар на суму 30000 грн., який отриманий уповноваженим представником відповідача на підставі довіреності № 45 від 25.06.2013 р. На оплату поставленого товару відповідачу предявлено рахунок-фактуру № 57 від 25.06.2013 р.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За свідченням позивача, в порушення умов контракту відповідач не здійснив оплату товару, внаслідок чого за ним склалася заборгованість в розмірі 30000 грн.

Оскільки відповідач не надав суду доказів виконання зобовязання щодо оплати отриманого від позивача товару в узгодженому розмірі та у визначені строки, заявлені позовні вимоги визнав, суд вважає вимоги про стягнення основного боргу в сумі 30000 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач заперечує проти вимог в частині стягнення річних процентів та втрат від інфляції грошових коштів в звязку з наявністю форс-мажорних обставин, які підтверджуються висновком Торгово-промислової палати України.

Згідно з частиною першою статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Пунктом 9.1 контракту передбачено, що жодна із сторін не несе відповідальності за обставини у звязку з даним контрактом при виникненні для однієї із сторін обставин форс-мажору, на весь період дії таких обставин.

З аналізу ст.. 625 ЦК України вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобовязань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд зазначає, що в даному позові відповідачем не предявляються до стягнення штрафні санкції, які є заходами відповідальності за порушення зобовязання, а лише річні проценти та втрати від інфляції грошових коштів, які за своїм змістом є компенсацією втрат кредитора від знецінення грошових коштів за період прострочення оплати боргу.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язань по оплаті товару, враховуючи умови договору та приписи чинного законодавства, суд вважає вимоги про стягнення річних процентів в сумі 1565 грн. 75 коп., нарахованих за період з 02.10.2013 р. по 28.06.2015 р., та втрат від інфляції грошових коштів в сумі 18810 грн., нарахованих за період з листопада 2013 р. по квітень 2015 р. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги задовольняються.

Судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст. 193 ГК України, ст. ст. 526, 625, 692 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест» (69005, АДРЕСА_2, ) на користь Приватного підприємства «Драг» (69063, АДРЕСА_1, ) 30000 (тридцять тисяч) грн. основного боргу, 1565 (одна тисяча пятсот шістдесят пять) грн. 75 коп. річних процентів, 18810 (вісімнадцять тисяч вісімсот десять) грн. втрат від інфляції грошових коштів, 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення складено 27 серпня 2015 року.

Суддя І.А. Попова