ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015 р. Справа №904/3059/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М., доповідача

суддів: Кузнецова В.О., Кощеєва І.М.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

Представники сторін у судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання належним чином повідомлені.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Криворіжспецремонт, м.Дніпропетровськ, на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2015р. у справі №904/3059/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Криворіжспецремонт, м.Дніпропетровськ

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Житлово-експлуатаційна організація №14,

м.Кривий Ріг

про стягнення 34 938,82 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2015р. (суддя Васильєв О.Ю.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Судові витрати у справі покладено на позивача.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, господарський суд першої інстанції виходив з наявності в матеріалах справи доказів пропуску позивачем строку позовної давності та, одночасно, відсутність обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску зазначеного вище строку.

Не погодившись з вищезгаданим рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій наполягає на наявності правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на що за результатами апеляційного перегляду просить рішення від 12.05.2015р. - скасувати та прийняти у справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі з покладенням всіх судових витрат на відповідача.

Зокрема, в апеляційній скарзі позивач стверджує, що згідно з вимогами ст.264 ЦК України, відповідачем вчинено дії, які свідчать про визнання ним спірної заборгованості, а саме, підписано акт звірки взаєморозрахунків станом на 21.08.2014р. Наслідком зазначених вище дій відповідача є переривання строку позовної давності.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач викладені в останній доводи повністю відхиляє, стверджує, що підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків станом на 21.08.2014р. доказом визнання ним спірної заборгованості вважати неможна. Окрім того, наполягає на відсутності посилання в зазначеному вище акті на конкретне зобовязання та період, за який утворилась спірна заборгованість; наполягає на тому, що акт підписаний з боку позивача неуповноваженою особою, наслідком чого є його недійсність. З огляду на викладене вище, відповідач вважає оскаржуване рішення правомірним, у зв'язку з чим підстав для його зміни чи/або скасування не вбачає.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2011р. між КЖП №14 (замовник) та ТОВ Криворіжспецремонт (виконавець) було укладено договір №7, за умовами якого замовник доручив, а виконавець зобовязався виконати своїми силами на свій ризик такі роботи: поточний ремонт житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1; вул. Адмірала Головко, б45, кв.17, 18, 26, 32, 33, 34, 35, 36, , 24, 29, 72, 93, 99, 84, 103, 107; АДРЕСА_2 (п.1.2. договору). Обсяг, характер і вартість робіт визначається кошторисом , який є невідємною частиною цього договору (п.1.3 договору). В пункті 2.1. договору сторони погодили, що загальна вартість договору складає 23 913,60 грн.

Отже, позивач свої зобовязання за вищезгаданим договором №7 від 09.08.2011р. виконав належним чином, а саме, в серпні 2011р. виконав підрядні роботи за на загальну суму 23 913,60 грн., що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт та довідками про їхню вартість, що підписані відповідачем 31.08.2011р. без зауважень (а.с.11,12,19,20,27,28).

Натомість відповідач, в порушення прийнятих на себе договірних зобовязань, виконані позивачем роботи не оплатив (докази зворотного в матеріалах справи - відсутні), у звязку з чим станом на 21.04.2015р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 23 913,60 грн. (а.с.65).

Також, окрім суми основної заборгованості, відповідно до приписів ст.625 ЦК України, позивачем відповідачеві нараховано 8 674,48 грн. інфляційних втрат та 2 350,74 грн. 3% річних. (а.с.4).

Отже, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У відповідності зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.525 ЦК України).

Так, пунктом 4.1. договору сторони погодили, що розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватись на протязі 90 днів з моменту підписання акта виконаних робіт (оплата за виконані роботи проводиться не пізніше 90 календарних днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт за формою КБ 2в).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, наявні в матеріалах справи акти виконаних робіт за серпень 2011р. не містить дати їх підписання сторонами, а містить лише посилання на місяць, за який прийняті виконані роботи, тобто, серпень 2011р.

Таким чином, відповідно до вимог ч.3 ст.254 Цивільного кодексу України, датою їх підписання господарським судом першої інстанції вірно визначено останній день місяця, а саме, 31 серпня 2011р. Відтак, з урахуванням змісту п.4.1. договору, кінцевий строк для оплати виконаних позивачем в серпні 2011р. робіт скінчився 30.11.2011р.

Разом з цим, на час прийняття оскаржуваного рішення у справі, доказів сплати відповідачем спірної заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних суду надано не було.

В свою чергу, не заперечуючи фактично проти заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за договором №7 від 09.08.2011р., відповідач у своєму відзиві на позов просить суд застосувати до вимог позивача (у тому числі штрафних санкцій) позовну давність.

Зазначену заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності за ст.261 Цивільного кодексу України відповідач обґрунтовує тим, що строк оплати виконаних в серпні 2011р. робіт закінчився 30.11.2011р., а отже, трирічний строк позовної давності за зобовязаннями відповідача з оплати виконаних робіт сплив 30.11.2014р. Звернення ж позивача до суду з позовом датоване квітнем 2015р. Докази поважності пропуску строку позовної давності у позивача відсутні.

Наведене стало правовою підставою для відмови місцевим господарським судом в позові, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності.

Отже, вирішуючи питання щодо правомірності відмови у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності та, відповідно, обґрунтованості викладених в апеляційній скарзі заперечень, колегія суддів виходила з наступного:

Так, колегія суддів не погоджується з твердженнями апелянта з приводу того, що акт звірки взаємних розрахунків доказом визнання стороною заборгованості не являється, а отже, підписання останнього про переривання строку позовної давності не свідчить.

Відповідно до висновків Вищого господарського суду України, викладених в постанові Пленуму від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

В той же час, колегія суддів апеляційної інстанції, надаючи правову оцінку акту звірки взаєморозрахунків станом на 21.08.2014р., представленому позивачем в якості доказу визнання відповідачем спірної заборгованості та, як наслідок, переривання строку позовної давності; визначаючи, чи є даний акт дією відповідача по визнанню боргу в розумінні ст.264 ЦК України або є актом, який свідчить тільки про стан розрахунків між сторонами на певну дату та звірку бухгалтерського обліку операцій, встановила наступне: -акт підписаний без посилання на конкретний договір (№7 від 09.08.2011р.), що унеможливлює встановити чи є він доказом визнання боргу відповідачем саме по даній (спірній) господарській операції; -відсутнє посилання на вартість виконаних робіт, дати і суми здійснених проплат; замість керівника позивача ОСОБА_2 зазначений акт звірки підписаний головним бухгалтером відповідача ОСОБА_3, тобто, неуповноваженою особою. (а.с.10).

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що доказом визнання відповідачем спірної заборгованості та, як наслідок, доказом переривання строку позовної давності, зазначений вище акт звірки взаємних розрахунків слугувати не може. (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд в своїй постанові від 24.03.2011р. у справі №29/90).

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності у відповідності із ст.264 Цивільного кодексу України, а тому відмова в позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності приписам чинного законодавства України не суперечить.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи в ході апеляційного провадження свого підтвердження не знайшли, виявились безпідставними та спростованими наявними у справі первинними документами. Натомість, оскаржуване рішення прийнято за умов надання належної юридичної оцінки наявним у справі доказам, у звязку з чим підстави для його скасування у апеляційної інстанції - відсутні.

Враховуючи на результат вирішення спору, покладення судових витрат у справі на позивача (апелянта) відповідає приписам ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2015р. у справі №904/3059/15 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Криворіжспецремонт залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20.08.2015р.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Кощеєв