ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р.Справа № 922/3252/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Відділу освіти ОСОБА_1 міської ради, м. Ізюм 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міська рада, м. Ізюм
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська оптична компанія ЄВРООПТІКА", м. Ізюм
про спонукання укласти угоду
за участю представників сторін:

від позивача: позивача: ОСОБА_2 (дов. № 5 від 15.12.2014 року);

від відповідача: ОСОБА_3 (дов. б/н від 05.12.2014 року);

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з'явився;

від прокурора: Комісар О.О. (посвідчення № 009651 від 15.10.2012 року).

ВСТАНОВИВ:

Відділ освіти ОСОБА_1 міської ради (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Українська оптична компанія "Єврооптика" про спонукання укласти додаткову угоду №2 від 27.02.2015 року щодо визначення розміру орендної плати до договору №1 від 18.08.1999 року оренди недіючого садка №8 розташованого по вул. Сумській, 8 в м. Ізюм Харківської області в редакції, викладеній у позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача щодо укладення додаткової угоди до договору №1 від 18.08.1999 року, що у відповідності до ст. 651 ЦК України є підставою для зміни договору за рішенням суду.

18.08.2015 року ОСОБА_1 міжрайонним прокурором Харківської області було подано до суду заяву про вступ у справу № 922/3252/15 прокуратури Харківської області, з метою представництва у суді інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судових рішень господарських судів, заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду.

Дослідивши матеріали справи та заяву про вступ прокурора Харківської області у справу № 922/3252/15, суд дійшов висновку про її обґрунтованість та вважає за необхідне задовольнити її.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у призначене судове засідання не з'явилась, витребувані ухвалою суду документи не надала, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових ухвал, що долучені до матеріалів справи (т. І а.с. 107, 124).

Позивач у судовому засіданні підтримав клопотання від 08.07.2015 р. (т. І а.с. 105), у якому просить суд, у відповідності до ч. 2 ст. 83 ГПК України, з метою захисту прав і законних інтересів позивача та третьої особи, вийти за межі позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач не проти укладення додаткової угоди, але з уповноваженою особою, яка є власником спірного майна (додаток до відзиву від 27.07.2015 р. вх. № 29850, т. І а.с. 116).

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 11.08.1999 р. «Про передачу в оренду майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8, який розташований за адресою: вул. Сумська, 8» (т. І а.с. 66) дозволено міському відділу освіти укласти договір оренди на комплекс недіючого дитячого садку № 8 по вул. Сумській, 8, з товариством з обмеженою відповідальністю «Українська оптична компанія Єврооптика» строком на 10 років. Надати відстрочку на сплату орендної плати на 6 місяців з моменту укладення договору оренди в звязку з реконструкцією комплексу.

Між міським Відділом освіти (орендодавець) та ТОВ "Українська оптична компанія "Єврооптика" (орендар) 18.08.1999 укладено договір оренди на майновий комплекс недіючого дитячого садку № 8 (т. І а.с. 11-12), згідно п. 1.1. якого, орендодавець передає, а орендар приймає в користування майновий комплекс недіючого дитячого садку № 8, до якого входить: окремо визначена будівля садку, загальною площею 2159 кв.м; овочесховище, загальною площею 88,5 кв.м; гараж, загальною площею 33,6 кв.м. Площі визначені за даними Бюро технічної інвентаризації. Комплекс розташований на земельній ділянці 1445 га за адресою: м. Ізюм, вул. Сумська, 8.

Згідно п. 1.3. договору майновий комплекс переданий в оренду під виробничу ділянку: виробництво виробів медичного призначення, при умові узгодження цієї діяльності з санітарною, екологічною та протипожежною службами.

Пунктом 1.4 договору оренди передбачено, що для переобладнання будівлі відведено 6 місяців з моменту укладання договору оренди. Строк введення в експлуатацію - 15.02.2000.

Розділ 2 договору (Порядок розрахунків) складається з трьох пунктів:

2.1. Орендар повинен платити орендодавцеві орендну плату грошовими коштами не пізніше 5 числа поточного місяця /розрахунок орендної плати додається/. Орендна плата може бути змінена за вимогою орендодавця та в разі зміни законодавства про порядок її обчислення. Орендна плата щомісяця підлягає індексації.

2.2. За несвоєчасну сплату орендної плати з орендаря стягується пеня в розмірі подвійної кредитної ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки.

2.3. Вартість опалення, водопостачання, електроенергії орендар сплачує самостійно відповідним установам.

Як слідує з позовної заяви, позивач звертався до відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду № 2 від 27.02.2015 р. до договору оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. (т. І а.с. 14-18 А), у п. 1 якої він, з метою приведення умов договору до умов чинного законодавства та керуючись п. 2.1., пропонує внести до нього наступні зміни: Доповнити розділ 2 Договору пунктом 2.1.1., який викласти у наступній редакції: Розмір помісячної орендної плати вираховується відповідно до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна ОСОБА_1 міської територіальної громади, затвердженої рішенням 14 сесії ОСОБА_1 міської ради 6 скликання № 0653 від 26 серпня 2011 року, станом на березень 2015 року розмір орендної плати становить 3639 грн. 25 коп. Порядок розрахунку відображений у додатку № 1 до даної угоди (т. І а.с. 16).

Підставою звернення із даним позовом є те, що відповідач ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди від 18.08.1999 р. в частині його доповнення щодо встановлення розміру орендної плати.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.41 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), чинного на момент укладення договору оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р., угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Згідно зі ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

За умовами п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, зобовязання сторін за договором оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. виникли до набрання чинності ЦК України та на даний час не є такими, що припинилися. Відтак, правовідносини сторін за договором оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. регулюються Цивільним кодексом України.

Як передбачено статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, за умовами яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Закон України «Про оренду державного та комунального майна» покликаний забезпечити підвищення ефективності використання майна державних підприємств та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам. (преамбула в редакції Закону України від 23.12.97 р. N 768/97-ВР)

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на момент укладення договору), істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на момент укладення договору), орендоване майно страхується орендарем на користь того учасника договору оренди, який бере на себе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на момент укладення договору), орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Річна орендна плата за користування цілісним майновим комплексом підприємства, його структурним підрозділом не може перевищувати десяти відсотків вартості орендованого майна. У разі визначення орендаря на конкурсних засадах умовами конкурсу може бути передбачено більший розмір орендної плати.

Разом з тим, у договорі оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. сторонами не було досягнуто таких його істотних умов як-то розмір орендної плати та страхування орендарем взятого ним в оренду майна.

Крім того, формулювання позивачем умов додаткової угоди № 2 від 27.02.2015 р. (т. І а.с. 15), у п. 1 якої він, з метою приведення умов договору до умов чинного законодавства та керуючись п. 2.1., пропонує доповнити розділ 2 Договору пунктом 2.1.1.: Розмір помісячної орендної плати вираховується відповідно до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна ОСОБА_1 міської територіальної громади, затвердженої рішенням 14 сесії ОСОБА_1 міської ради 6 скликання № 0653 від 26 серпня 2011 року, станом на березень 2015 року розмір орендної плати становить 3639 грн. 25 коп., - свідчить про те, що розмір орендної плати не був встановлений сторонами під час укладення договору оренди.

При цьому, незважаючи на те, що у п. 2.1. договору встановлено, що орендар повинен платити орендодавцеві орендну плату грошовими коштами не пізніше 5 числа поточного місяця /розрахунок орендної плати додається/, - ані відповідного розрахунку, ані доказів того, що такий існує і є невідємною частиною договору та погоджений сторонами, до суду учасниками судового процесу надано не було не міститься і в матеріалах справи.

Крім того, у письмових поясненнях від 15.06.2015 року позивачем зазначено, що з нез'ясованих причин, розрахунок орендної плати (у відповідності п.2.1. /розрахунок орендної плати додається/) не був доданим до договору.

Умов щодо страхування орендарем взятого ним в оренду майна договір оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. також не містить.

Згідно розяснень наданих у ч. 6 п. 2.6. постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 11, зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо.

Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено (як-то у даному разі), суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Статтею 83 ГПК України визначені права господарського суду, якими його наділено при прийнятті рішення. Так, зокрема, пунктом першим частини першої статті 83 ГПК України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Таким чином, наведеною нормою передбачено право суду визнати з власної ініціативи договір недійсним у разі, якщо визнання недійсним договору не є предметом позову, тобто позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним, а лише ґрунтується на договорі.

Згідно п. 2.3. постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 11, якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Згідно ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на момент укладення договору) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

В контексті вказаного вбачається, що договір оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. суперечить ст. 2, ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не містить відомостей щодо орендної плати з урахуванням її індексації та страхування орендарем взятого ним в оренду майна.

Відповідно до ст.ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В свою чергу господарський суд, керуючись положеннями статті 43 Господарського процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що укладений між сторонами договір оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. суперечить вимогам закону, тому підлягає визнанню недійсним.

Згідно статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За змістом частини третьої статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

Враховуючи вищевказане, підстави для задоволення позову про спонукання укласти додаткову угоду №2 від 27.02.2015 року щодо визначення розміру орендної плати до договору №1 від 18.08.1999 року оренди недіючого садка №8 розташованого по вул. Сумській, 8 в м. Ізюм Харківської області в редакції, - відсутні, що має наслідком відмову в позові.

Суд ураховує, що згідно ч. 5 ст. 63 ЗУ «Про освіту» (в редакції на момент укладення договору), об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням, той факт, що передача на баланс згідно документації 1986 р. дитячого садку позивачу не свідчить про достатність обсягу повноважень останнього на передачу майнового комплексу в оренду, у відповідності до ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на момент укладення договору), відсутність доказів реорганізації чи ліквідації дитячого дошкільного закладу у відповідності до норм діючого законодавства, проте наявні у матеріалах справи докази дають підстави дійти висновку про те, що договір оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. суперечить нормам Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що є достатнім для визнання такого недійсним.

Крім того, суд враховує, що згідно розяснень наданих у п. 2.4. постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 11, у процесі вирішення спору сторони можуть самі усунути у встановленому порядку порушення, які тягнуть за собою визнання правочину недійсним, зокрема, шляхом: вчинення нового правочину; погодження правочину з відповідним державним органом, якщо це необхідно було для даного правочину, а таке погодження не було раніше здійснено тощо. Сторони також не позбавлені права вчинити правочин про внесення змін до правочину з метою приведення його у відповідність із законом (крім зміни ціни в договорі після його виконання, оскільки згідно з частиною третьою статті 632 ЦК України така зміна не допускається). Якщо згаданий правочин (про внесення змін) не суперечить вимогам закону, господарський суд приймає судове рішення, виходячи з його умов. При цьому господарським судам необхідно мати на увазі, що законом не передбачено заборони стосовно надання правочинові, - в тому числі про внесення змін до іншого правочину, - за згодою сторін зворотної дії в часі.

Разом з тим, представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач не проти укладення додаткової угоди, але з уповноваженою особою, яка є власником спірного майна ОСОБА_1 міською радою (додаток до відзиву від 27.07.2015 р. вх. № 29850, т. І а.с. 116), але представник останньої у судове засідання не зявився, пояснень по суті спору не надав.

Враховуючи те, що спірний договір оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. укладений між Відділом освіти ОСОБА_1 міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю Українська оптична компанія "Єврооптика" не містить істотних умов, а саме відомостей щодо орендної плати з урахуванням її індексації та страхування орендарем взятого ним в оренду майна що суперечить ст. 2, ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Приймаючи до уваги, що спірний договір був укладений та виконувався, але використовувався не за призначенням що суперечить ч. 5 ст. 63 ЗУ «Про освіту» (в редакції на момент укладення договору), суд дійшов до висновку про визнання договіру оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. укладеного між Відділом освіти ОСОБА_1 міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю Українська оптична компанія "Єврооптика" - недійсним.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, в звязку з відмовою в позові, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 207 ГК України, ст. ст. 2, 10, 19, 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. ст. 1, 32, 33, 43, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати договір оренди майнового комплексу недіючого дитячого садка № 8 від 18.08.1999 р. укладений між Відділом освіти ОСОБА_1 міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю Українська оптична компанія "Єврооптика" - недійсним.

У позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 21.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_4