РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015Справа №910/14602/15

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»
до відповідачаПублічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит»
простягнення 43000,00 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача:Нахратьян К.В. - представник;
від відповідача: Полонський О.Ю. - представник;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» грошових коштів за договором банківського рахунку №ID653129 від 19.01.2012 у розмірі 43000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.01.2012 між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського рахунку №ID653129, відповідно до умов якого банк зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок №3001, на якому здійснюються операції як в національній так і в іноземній валюті та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування відповідно до умов цього договору, Правил обслуговування банківських поточних (крім карткових) рахунків клієнтів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відкритих в ПАТ «Банк Національний Кредит», розміщених на інформаційних стендах, що розташовані у приміщеннях банку та на сайті http://www.bnk.ua/, та вимог чинного законодавства України. Позивачем 21.05.2015 було надано відповідачу платіжне доручення №1 на перерахування грошових коштів у розмірі 43000,00 грн., проте відповідачем всупереч умов укладеного між сторонами договору вказане платіжне доручення залишено без виконання, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (№26509285 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, ) грошові кошти у розмірі 43000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/14602/15 та призначено розгляд справи на 01.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, поданим клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 29.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, неподанням відповідачем витребуваних судом документів, поданими клопотаннями сторін про відкладення розгляду справи розгляд справи відкладено на 06.08.2015.

Представник позивача в судове засідання 06.08.2015 з'явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання 06.08.2015 з'явився, надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що вимоги позивача порушують порядок, встановлений для заявлення та задоволення вимог кредиторів, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і на вимоги позивача розповсюджуються обмеження згідно ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки в Публічному акціонерному товаристві «Банк Національний Кредит» з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці.

Крім цього, судом було розглянуто заяву позивача про забезпечення позову за вих.№2582 від 04.06.2015, яка долучена позивачем до позовної заяви.

Згідно із ст.66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За приписами ст.67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, в тому числі, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до змісту п.1 Постанови №16 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Тобто, при зверненні до суду з заявою про вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача, заявник зобов'язаний надати докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Проте, всупереч вимог Господарського процесуального кодексу України, позивачем не доведено наявності обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов'язує можливість вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, грошові кошти, позивачем не представлено належних доказів вчинення відповідачем жодних дій, направлених на відчуження свого майна.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про забезпечення позову, у зв'язку з чим заява позивача про забезпечення позову за вих.№2582 від 04.06.2015 залишена судом без задоволення.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2012 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Банк Національний Кредит» (банк, відповідач) було укладено договір банківського рахунку №ID653129 (договір), відповідно до умов якого банк зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок №3001, на якому здійснюються операції як в національній так і в іноземній валюті та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування відповідно до умов цього договору, Правил обслуговування банківських поточних (крім карткових) рахунків клієнтів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відкритих в ПАТ «Банк Національний Кредит», розміщених на інформаційних стендах, що розташовані у приміщеннях банку та на сайті http://www.bnk.ua/, та вимог чинного законодавства України (п.1.1), порядок здійснення операцій за рахунком визначається Правилами (п.2.2).

Згідно з абз.4 Розділу 3 Правил обслуговування банківських поточних (крім карткових) рахунків юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відкритих в Публічному акціонерному товаристві «Банк Національний кредит» (надалі - Правила) банк (здійснює розрахункові операції за рахунком відповідно по вимог чинного законодавства України, зокрема, нормативно-правових актів Національного банку України та внутрішніх нормативних актів банку, за умови належного оформлення клієнтом розрахункових документів.

Згідно з абз.3 Розділу 3 Правил клієнт здійснює безготівкові розрахунки шляхом використання розрахункових документів, передбачених положеннями чинного законодавства України.

Перерахування коштів з рахунку клієнта здійснюється банком в межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня з урахуванням надходжень коштів на рахунок протягом операційного часу (абз.5 Розділу 3 Правил).

Відповідно до абз.10 Розділу 3 Правил банк перераховує з рахунку клієнта грошові кошти за розрахунковим документом, який відповідає вимогам чинного законодавства України та внутрішніх нормативних актів банку та був прийнятий банком в національній валюті - протягом робочого дня у випадку надходження розрахункового документа протягом операційного часу та не пізніше наступного робочого дня, у випадку надходження розрахункового документа після закінчення операційного часу.

Відповідно до виписки з особового рахунку позивача від 21.05.2015 на рахунку були наявні кошти у розмірі 43028,89 грн.

21.05.2015 позивачем було надано відповідачу на виконання платіжне доручення №1 на суму 43000,00 грн., яке прийнято Публічним акціонерним товариством «Банк Національний кредит» до виконання в той же день, про що свідчить відмітка банківської установи на платіжному дорученні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка, зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом, за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки (ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми (ч. 2 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Судом встановлено, що станом на час звернення до суду з позовною заявою, поданий позивачем на виконання до банку 21.05.2015 розрахунковий документ на суму 43000,00 грн., залишився невиконаним банком.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 № 358 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 прийнято рішення № 114 про запровадження з 08.06.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит» до 07.09.2015 включно.

Як вказується у ч.ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Зазначений закон є спеціальним нормативним актом, який підлягає обов'язковому застосуванню у даних правовідносинах. Всі інші акти законодавства України можуть застосовуватись до правовідносин сторін лише в тій частині, що не суперечить вказаному Закону.

Частинами 1, 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Верховний Суд України в постанові від 25.03.2015 у справі №3-24гс15 зазначив, що зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка носять майново-грошовий характер, а відтак, позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, задоволення вимог позивача має здійснюватися виключно у порядку, строки та у черговості, встановленій Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 43000,00 грн. порушує порядок, встановлений для заявлення та задоволення вимог кредиторів, визначений ст.ст. 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи викладене, а також те, що правовідносини сторін по договору банківського рахунку носять майново-грошовий характер, і на такі правовідносини поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відмовою в позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.08.2015

Суддя Ю.М. Смирнова