ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р.Справа № 922/4264/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків
про стягнення коштів у сумі 3692,12 грн.
за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю № 03/3421 від 30.12.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» - про стягнення переплати в сумі 3371,80 грн. за послуги по договору № 2013/Т-ПР-8750 від 20.12.2012 р. на розподіл природнього газу, пені в сумі 320,32 грн. Окрім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що позивачем було здійснено переплату за послуги з постачання газу в сумі 3371, 80 грн. Втім, газ згідно договору позивачу не постачається, а відповідні кошти відповідачем повернуті не були.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 липня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 17 серпня 2015 року.

Правом на участь в призначеному судовому засіданні позивач не скористався, особисто не зявився, свого уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Так, відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. повернення ухвали про порушення провадження у справі підприємством звязку з посиланням на, зокрема, закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Направлена на адресу позивача, визначену в позовній заяві та ЄДРПОУ ухвала суду про порушення провадження у справі повернулась до суду з відміткою пошти про закінчення терміну зберігання, що свідчить про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Заважаючи, що саме позивач ініціював судовий процес у даній справі, останній не був обмежений в можливості після подання позовної заяви звернутися до відповідальних працівників суду за отриманням інформації про порушення провадження у даній справі, а також про дату та час призначення її до розгляду.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

20 грудня 2012 року між позивачем (як замовником) та відповідачем було укладено договір № 2013/Т-ПР-8750 (далі договір).

Відповідно до п. 2.1 договору відповідач зобовязався надати замовнику послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів позивача або його споживачів (далі пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Пунктом 2.2 договору відповідач зобовязався сплатити відповідачу вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

В п. 5.5 договору сторони домовились, що оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється відповідачем на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу газу за 10 календарних днів до початку місяця транспортування. У разі переплати за фактично протранспортований природний газ сума переплати зараховується відповідачем у рахунок оплати послуг з транспортування газу ГРМ на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок на його письмову вимогу.

Позивач стверджує у позовній заяві, що ним було сплачено позивачу передплату за послуги, обумовлені договором в сумі 3371,80 грн. Обумовлених договором послуг на відповідну суму відповідачем надано не було, а постачання газу було взагалі припинено.

Як свідчать наявні в матеріалах справи листи (арк.с. 12-15) позивач неодноразово звертався до відповідача про повернення йому переплати за договором в сумі 3371,80 грн. (листи вих.№№ 03/04-1 від 03.04.13; 05/03-1 від 05.03.14; 15/09-1 від 15.09.14; 05/02-1 від 05.02.15).

В позовній заяві позивач зазначає, що сума переплати за договором в розмірі 3371,80 грн. до звернення з позовом до суду відповідачем не повернена, що й зумовило звернення до суду з позовом у даній справі.

Посилаються на положення ст. 231 ГК України позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ за період з 21.05.14 по 22.05.15 в сумі 320,32 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Як встановлено судом, станом на момент розгляду даної справи відповідач не здійснює постачання газу позивачеві, як то обумовлено умовами договору. Відповідні обставини не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

Разом з тим, сума переплати, що виникла внаслідок виконання позивачем своїх грошових зобовязань за договором становить 3371,80 грн. Відповідні обставини визнано відповідачем в судовому засіданні, а також підтверджуються актом звірки взаємних розрахунків від 25.04.13 р. (арк.с. 16).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Договором сторони домовились, що у випадку виникнення переплати ра письмову вимогу відповідач має повернути позивачу на його рахунок відповідну суму коштів (п.5.5 договору).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що позивач вперше звернувся до відповідача з вимогою про повернення переплати в сумі 3371,80 грн. - 25.04.2013 р. (лист вих.№ 03/04-1 від 03.04.13 р. з відміткою про його отримання відповідачем 25.04.2013р., арк.с.12).

Отже, з огляду на положення ст. 530 ЦК України строк повернення відповідачем позивачу суми переплати в розмірі 3371,80 грн. сплинув 02.05.2013 р.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів повернення позивачу переплати в повному обсязі або частково.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобовязання з повернення позивачу суми переплати за послуги згідно договору в розмірі 3371,80 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3371,80 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення пені, суд зазначає наступне.

Зі змісту ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу або пені).

Договором відповідальність за порушення відповідачем свого грошового зобовязання з повернення позивачу суми переплати у вигляді сплати пені сторони не передбачили.

Посилання позивача на ч. 6 ст. 231 ГК України, як на передбачену законом підставу нарахування пені, позбавлені правового підґрунтя.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Отже, наведена норма визначає порядок обчислення штрафних санкцій, втім не визначає на законодавчому рівні підставу для нарахування пені в розумінні ч. 1 ст. 611 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України. Так, відповідно до даної норми при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, витри по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1668,49 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 175, 231 ГК України, ст.ст. 526, 530, 611, 612, 714 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» (61004, м. Харків, вул. Жовтневої Революції, 57/59, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61010, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) переплату у розмірі 3371,80 грн. за послуги по договору № 2013/Т-ПР-8750 від 20.12.2012 р. на розподіл природного газу, судовий збір в сумі 1668,49 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати судовий наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_3