ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Справа № 914/719/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Галушко Н.А. Давид Л.Л.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.,

за участю представників:

позивача: Сенів В.О, Ожог А.Г. - представники (довіреності в матеріалах справи);

відповідача-1: Кравчук О.А., Машкаринець М.О. - представники (довіреності в матеріалах справи);

відповідача 2, 3: не з'явились;

розглянувши матеріали апеляційної скарги фінансово-лізингової компанії "Електрон Лізинг" - дочірнє підприємство ПАТ "Концерн-Електрон", вих. № 069-02 /100 від 11.06.15

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.05.15 (суддя Березяк Н.Є)

у справі № 914/719/15

за позовом: Фінансово-лізингової компанії "Електрон-Лізинг" - дочірнього підприємства ПАТ "Концерн-Електрон", м. Львів

до відповідача 1: Національного університету "Львівська політехніка", м. Львів

до відповідача 2: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача 3: Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, м. Львів

про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.08, скасування ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.08 та №1956 від 10.07.08, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.08, Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.08 та зобов'язання скасувати реєстрацію вищевказаної земельної ділянки.

Фінансово-лізингова компанія "Електрон-Лізинг" - дочірнього підприємства ПАТ "Концерн-Електрон" звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Національного університету "Львівська політехніка", Львівської міської ради та Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.08, скасування ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.08 та №1956 від 10.07.08, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 970 від 19.09.08, Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.08 та зобов'язання скасувати реєстрацію вищевказаної земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.05.15 у справі № 914/719/15 в задоволенні позову Фінансово-лізингова компанія "Електрон-Лізинг" - дочірнє підприємство ПАТ "Концерн-Електрон" до Національного університету "Львівська політехніка" (як правонаступника Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола), Львівської міської ради, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.08, скасування ухвал Львівської міської ради № 1756 від 17.04.08 та №1956 від 10.07.08, Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.08 та зобов'язання скасувати реєстрацію вищевказаної земельної ділянки відмовлено.

В частині позовних вимог про скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 970 від 19.09.08 провадження у справі припинено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване з урахуванням положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЗК України тим, що до ФЛК «Електрон-Лізинг» не могло перейти право користування спірною земельною ділянкою внаслідок внесення ВАТ «Концерн-Електрон» в його статутний фонд об'єктів нерухомого майна, оскільки право користування такою земельною ділянкою не було оформлене попереднім власником будівель ВАТ «Концерн-Електрон». Тому відсутні підстави для припинення права постійного користування Львівського державного інституту новітніх технологій і управління імені В'ячеслава Чорновола (правонаступник - НУ «Львівська політехніка») спірною земельною ділянкою. Також суд вважає, що позивачем ФЛК «Електрон-Лізинг» не обґрунтовано належним чином порушення своїх прав чи охоронюваних законом інтересів у даній справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ФЛК «Електрон-Лізигн» звернулась до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 27.05.2015 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, зазначає, що він є користувачем земельної ділянки, на якій розташоване передане йому в статутний фонд (власність) нерухоме майно, зокрема, гараж, оскільки набута позивачем нерухомість є невід'ємною від зазначеної земельної ділянки, то її використання є невід'ємним від одночасного використання земельної ділянки, на якій розташована ця нерухомість. Апелянт вважає, що він на підставі частин 1 та 2 ст.120 ЗК України та ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набув права користування спірною земельною ділянкою.

Також вказує, що користування відповідачем спірною земельною ділянкою на підставі спірного державного акту порушує права апелянта та законні інтереси, оскільки позбавляє його повноцінно користуватися земельною ділянкою, на якій знаходяться належні йому об'єкти нерухомого майна, в тому числі, оформити право користування земельною ділянкою, а також створює загрозу незаконного позбавлення права власності на будівлю гаражу, що розташований на цій земельній ділянці.

Крім того, стверджує, що судом першої інстанції не досліджено належним чином, що на спірній земельній ділянці знаходиться належний йому гараж.

Апелянт вважає, що проект відведення спірної земельної ділянки у постійне користування підлягав погодженню із ВАТ «Концерн-Електрон» як з суміжним землекористувачем, чого зроблено не було.

В даному судовому засіданні представники позивача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Крім того, апелянтом було подано висновок № 191/15 експертного будівельно-технічного дослідження по зверненню генерального директора ФЛК «Електрон-Лізинг», складеного 31.07.2015 судовим експертом Інституту судових експертиз та права Мельником О.П. Згідно з цим висновком будівля під літерою «Г-1» загальною площею 52,2 кв.м. по вул. Генерала Чупринки, 130 у м. Львові, стосовно якої видано свідоцтво сер. САЕ №749184, 11.10.2012 про право власності ФЛК «Електрон-Лізинг» (інвентаризаційна справа від 27.12.2010) знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :04:002:0050 площею 0,1720 га, на яку видано Львівському державному інституту новітніх технологій та управління ім. В.Чорновола державний акт постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 за адресою: м. Львів, вул. Генерала Т.Чупринки, 130, а також саме вищевказана будівля гаражу під літерою «Г-1»позначена на плані відведення земельної ділянки, плані погодження місця розташування земельної ділянки, кадастровому плані земельної ділянки (яка належить Львівському державному інституту новітніх технологій та управління ім. В.Чорновола) та плані земельної ділянки (ТзОВ «Інститут соціальних досліджень»). Даний висновок мотивований тим, що на вищевказаних планах земельної ділянки позначені саме зовнішні розміри гаража «Г-1» - приблизно 9,80 м х 6,50м, площа забудови 63,7 кв.м.

Щодо поданого висновку, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Поряд з цим, скаржник не обґрунтував неможливості проведення вказаного експертного дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції. Відтак, з огляду на відсутність поважних причин неподання такого експертного дослідження, з урахуванням процесуальних приписів ГПК України, судова колегія не вправі надавати оцінку та брати до уваги докази, які не досліджувались місцевим господарським судом та їх не існувало на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Представники відповідача 1 підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зазначали про неправильно обраний позивачем спосіб захисту та присили залишити рішення Господарського суду Львівської області від 27.05.2015 з підстав його законності і справедливості без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачі 2 та 3 явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили.

Крім того, слід зазначити, що від скаржника 02.07.2015 надійшла ідентична до прийнятої апеляційна скарга з додатками, яка долучена до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 27.05.2015 у справі № 914/719/15 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.04.2008 Львівською міською радою було прийнято ухвалу № 1756 «Про погодження Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові», якою вирішено погодити Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола місце розташування земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1720 га на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у постійне користування для будівництва житлового будинку для викладачів інституту за рахунок земель житлової та громадської забудови; у тримісячний термін подати у встановленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для затвердження міською радою.

Колективним підприємством «Картограф» в 2008 році на замовлення Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола було виготовлено матеріали відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку для викладачів Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола у м. Львові на вул. Ген. Чупринки, 130, що складаються з матеріалів попереднього погодження вибору земельної ділянки (частина 1) та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина 2), який, зокрема, містить необхідні висновки та погодження органів державної влади та місцевого самоврядування, що передбачені ст. 123 ЗК України.

Наявним в матеріалах справи висновком державної експертизи землевпорядної документації від 17.06.2008 №1638, наданим Головним управлінням земельних ресурсів у Львівській області, підтверджується, що проект відведення вищевказаної земельної ділянки відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим вимогам і правилам та оцінюється позитивно.

Ухвалою Львівської міської ради №1956 від 10.07.2008 «Про затвердження Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові» затверджено Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 0,1720 га на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у постійне користування для будівництва житлового будинку для викладачів інституту за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі житлової забудови.

На виконання вищевказаної ухвали Львівським державним інститутом новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола було оформлено державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №177022 від 01.08.2008, яким підтверджується його право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Чупринки, 130 у м. Львові.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.09.2008 №970 «Про проектування Львівським державним інститутом новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола п'ятиповерхового житлового будинку (п'ятий поверх - мансардний) з офісними приміщеннями та вбудованими автостоянками на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 для викладачів інституту» дозволено Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола проектування п'ятиповерхового житлового будинку (п'ятий поверх - мансардний) з офісними приміщеннями та вбудованими автостоянками на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 для викладачів інституту.

Матеріалами справи, зокрема, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.11.2010 №2109-р та наказом Міністерства освіти і науки України «Про реорганізацію Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола» №1284 від 24.12.2010 підтверджується факт реорганізації Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола шляхом його приєднання до НУ «Львівська політехніка», внаслідок чого НУ «Львівська політехніка» є правонаступником Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола.

Також судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ФЛК «Електрон-Лізинг» на праві власності належить будівля спорткомплексу під літ. «А-3» загальною площею 3510,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Т.Чупринки, 130, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю САЕ №749183 від 11.10.2012, а також є власником гаража під літ. «Г-1» загальною площею 52,2 кв.м., який знаходиться в м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130, що підтверджується свідоцтвом про право власності на гараж САЕ №749184 від 11.10.2012. Право власності позивача на ці об'єкти зареєстроване ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 29.10.2012, що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав, виданими ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 29.10.2012, номери витягів: 36023068 та 36022622.

Попереднім власником зазначених об'єктів нерухомого майна було ВАТ «Концерн-Електрон».

Зокрема, як вбачається з виписки про перелік майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Концерн-Електрон» від 23.06.2005, Міністерство радіопромисловості СРСР передало ВАТ «Концерн-Електрон»: гаражі (інвентарний номер 7) та спорткомплекс (інвентарний номер 6), що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Генерала Чупринки, 130.

25 січня 2007 року за ВАТ «Концерн-Електрон» було зареєстровано право власності на спорткомплекс літ. А-3, загальною площею 3510,1 кв.м. на підставі наказу Міністерства радіопромисловості СРСР №1048 від 22.11.1990 «Перелік майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Концерн-Електрон», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 25.01.2007, номер витягу: 13347111.

Також, 25.01.2011 за ВАТ «Концерн-Електрон» було зареєстровано право власності на гаражі літ. Г-1, загальною площею 52,2 кв.м. на підставі наказу Міністерства радіопромисловості СРСР №1048 від 22.11.1990 «Перелік майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Концерн-Електрон», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 25.01.2011, номер витягу: 28776946.

Надалі ці об'єкти були передані в статутний фонд ФЛК «Електрон-Лізинг» по акту передачі-приймання від 25.06.2012 згідно з рішенням правління ПАТ «Концерн-Електрон», оформленим протоколом №11 п.2 від 12.06.2012, що стало підставою для оформлення за позивачем вищевказаних свідоцтв про право власності на будівлю та гараж.

Ухвалою Львівської міської ради від 28.02.2013 №2177 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки» ФЛК «Електрон-Лізинг» було надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючої документації на земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Генерала Т.Чупринки, 130 орієнтовною площею 12414 кв.

Згідно з преамбулою Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 25, частин 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення згідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частина 1, п. 10 частини 2 ст. 16 ЦК України встановлюють, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту "г" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Апелянт вважає, що існують підстави для скасування ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.2008 та №1956 від 10.07.2008, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008, Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 з підстав їх невідповідності законодавству України, а саме: ст.ст. 123, 151, 198 Земельного кодексу, оскільки проект відведення земельної ділянки площею 0,1720 га за адресою: м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 не був погоджений із ВАТ «Концерн-Електрон» як з суміжним землекористувачем.

Відповідно до ч. 6 ст. 123 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття спірних рішень) проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Відповідно до пункту 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 № 677, проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі: рішення сільської, селищної, міської ради, районної, Київської або Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок; укладених договорів між землевласниками і землекористувачами та розробником проекту відведення земельної ділянки; судового рішення.

Згідно з п. 9 вказаного Порядку виконавець погоджує проект відведення земельної ділянки із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Аналізуючи зазначені норми, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що проект відведення земельної ділянки підлягав погодженню із землекористувачем, за замовленням якого він виготовлявся, а не із суміжними землекористувачами чи власниками сусідніх будівель і споруд.

Пунктом «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України було передбачено необхідність погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Що стосується покликання на порушення при прийняття спірних рішень ст. 151 ЗК України ч.1 ст. 151 ЗК України було передбачено необхідність погодження місця розташування земельної ділянки із землекористувачем у разі, якщо земельна ділянка підлягала вилученню у цього землекористувача.

Інші норми законодавства погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками не передбачають.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ВАТ «Концерн-Електрон» не набуло статусу землекористувача земельної ділянки по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові, а тому не було суміжним землекористувачем з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.125 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття спірних рішень) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Отже, належними доказами оформлення землекористування та набуття статусу землекористувача можуть бути державний акт на право постійного користування земельною ділянкою або договір оренди земельної ділянки. Проте, такі докази оформлення права користування ВАТ «Концерн-Електрон» земельною ділянки по вул. Генерала Т.Чупринки,130 у м. Львові чи докази звернення ВАТ «Концерн-Електрон» до Львівської міської ради щодо оформлення такого землекористування чи докази прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення про надання земельної ділянки в матеріалах справи відсутні. Відтак, ВАТ «Концерн-Електрон» не набуло статусу землекористувача, в тому числі, суміжного землекористувача, що має наслідком відсутність правових підстав для погодження із ним місця розташування, проекту відведення земельної ділянки площею 0,1720 га за адресою: м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 чи погодження меж земельної ділянки. Наявність права власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: м. Львів, вул. Генерала Т.Чупринки, 130, не породжує автоматичного виникнення статусу землекористувача в розумінні Земельного кодексу України.

Крім того, як вбачається з довідки Управління земельних ресурсів у м. Львові №40/01-15/2104 від 14.12.2007, згідно з земельно-кадастрових даних земельна ділянка по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові знаходиться в межах земельної ділянки, яка є у фактичному користуванні Західноукраїнського колегіуму (на базі Коледжу «Західноукраїнський колегіум» був утворений Західноукраїнський інститут інформаційних технологій та управління при Донецькій державній академії управління, який був перейменований в Львівський державний інститут новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола) та частково відноситься до земель загального користування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з урахуванням положень ст.ст. 193-195 ЗК України, довідка про правовий статус земельної ділянки, яка формується на підставі відомостей, наявних в державному земельному кадастрі, відображає повноту всіх даних про земельну ділянку станом на дату її видачі.

В кадастровому плані земельної ділянки площею 0,1720 га за адресою: м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130, що міститься в матеріалах відведення цієї земельної ділянки, є опис суміжництв, а саме: А-Б - Львівський державний інститут новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола, Б-А - землі загального користування вул. Гординських. Такий суміжний землекористувач як ВАТ «Концерн-Електрон» відсутній.

Окрім того, на час прийняття ухвал Львівської міської ради № 1756 від 17.04.2008 та № 1956 від 10.07.2008, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 970 від 19.09.2008, оформлення державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008, на земельній ділянці площею 0,1720 га за адресою: м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 були відсутні будь-які зареєстровані об'єкти нерухомого майна. Докази такої реєстрації в матеріалах справи відсутні.

Отже, враховуючи відсутність підстав для необхідності погодження місця розташування земельної ділянки, проекту відведення земельної ділянки площею 0,1720 га за адресою: м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130 чи погодження меж земельної ділянки із ВАТ «Концерн-Електрон», колегія суддів не вбачає підстав для визнання незаконними чи недійсними спірних ухвал Львівської міської ради №1756 від 17.04.2008 та №1956 від 10.07.2008, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №970 від 19.09.2008 у зв'язку з їх невідповідністю ст.ст. 123,151, 198 ЗК України, в відтак відсутні підстави для скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008, який є похідним від вищевказаних спірних рішень.

Також колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстави для задоволення позовних вимог про припинення права постійного користування Львівського державного інституту новітніх технологій і управління імені В'ячеслава Чорновола (правонаступник - НУ «Львівська політехніка») земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові з наступних підстав.

Загальні підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 ЗК України. Згідно п. «е» ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Зазначена норма кореспондується із ст. 120 ЗК України, якою регулюється перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля, споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває в користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього користувача.

Аналогічна норма передбачена частиною 1 ст. 377 ЦК України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В п. 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» зазначено, що у застосуванні положень статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності. До відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, в тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду.

В «Узагальненнях судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами» від 01.01.2010 Вищий господарський суд України роз'яснив, що право користування (в т. ч. на правах оренди) земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухомість, переходить до набувача об'єктів нерухомості виключно за умови, що в момент їх відчуження у попереднього власника, згідно з вимогами земельного законодавства України, таке право було і воно належним чином посвідчене. У вирішенні спорів про право власника об'єкта нерухомості на земельну ділянку, на якій він розташований, судам слід враховувати, що виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Реєстрація права власності на будівлю і споруду автоматично не тягне переходу права користування земельною ділянкою під нею, оскільки в наведених вище нормах цивільного та земельного законодавства йдеться про перехід права власності на землю при переході права власності на об'єкт нерухомості на підставі договору відчуження. Разом з тим, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не на підставі договору відчуження не тягне безумовного переходу права власності на земельну ділянку під об'єктом нерухомості, а потребує в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і власником споруди в установленому порядку.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, а також вищевказані роз'яснення Вищий господарський суд України, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у зв'язку з переходом права власності на об'єкт нерухомості відбувається перехід до набувача тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, а саме: права власності або права користування. Право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться відповідний об'єкт нерухомого майна, переходить до його набувача виключно за умови, що в момент його відчуження у попереднього власника таке право було і що це право користування було належним чином оформлене згідно з вимогами земельного законодавства України. При цьому, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не на підставі договору відчуження не є підставою для автоматичного виникнення права користування земельною ділянкою, на якій він розташований, оскільки чинним законодавством, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» передбачено відповідну процедуру (порядок та умови) набуття права землекористування. Обов'язковою умовою для надання у користування земельної ділянки є наявність позитивного рішення сесії відповідної ради про передачу ділянки.

Оскільки на момент набуття ФЛК «Електрон-Лізинг» права власності на спорткомплекс і гараж вул. Генерала Чупринки, 130 у м. Львові внаслідок внесення цього майна в його статутний фонд, ВАТ «Концерн-Електрон» не мало оформленого землекористування, тому до ФЛК «Електрон-Лізинг» не могло автоматично перейти право користування відповідною земельною ділянкою згідно до ч.ч.1,2 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, оскільки таке право не було оформлене відчужувачем будівель і споруд - ВАТ «Концерн-Еклектрон».

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що спорткомплекс по вул. Генерала Чупринки, 130 у м. Львові, який належить на праві власності ФЛК «Електрон-Лізинг», не знаходиться на земельній ділянці площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові. Зазначене апелянтом і не заперечується.

Що стосується гаража під літ. «Г-1» загальною площею 52,2 кв.м., який знаходиться в м. Львові на вул. Генерала Т.Чупринки, 130, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що із матеріалів відведення земельної ділянки, плану погодження місце розташування земельної ділянки ( а.с.77-78), плану відведення земельної ділянки (а.с.88), кадастрового плану земельної ділянки (а.с.90-91) з врахуванням масштабу м1:500, розташований на спірній земельній ділянці гараж не позначений літерою Г і має площу ( 10 х 6,4) , яка згідно кадастрового плану складає 64 кв.м. (а.с.91),. що значно перевищує площу належного позивачу на праві власності гаражу площею 52,2 кв.м.

В свою чергу, представник НУ «Львівська політехніка» вказує, що на земельній ділянці площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові знаходиться кам'яна споруда гаражу, яка була збудована Львівським державним інститутом новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола господарським способом, що підтверджується листом інституту №583-01 від 22.05.2008.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що в будь-якому випадку набуття ФЛК «Електрон-Лізинг» права власності на будівлю гаража «Г-1» по вул. Генерала Т.Чупринки, 130, не має наслідком припинення права користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові згідно ст. 120 ЗК України, оскільки ця земельна ділянка не перебувала у власності чи користуванні попереднього власника гаража - ВАТ «Концерн-Електрон». Колегія суддів вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав на оформлення права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування гаража, шляхом припинення права користування земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові.

Колегія суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в межі земельної ділянки, на яку ФЛК «Електрон-Лізинг» має намір оформити правовстановлюючі документи, не може включатися повністю чи частково земельна ділянка площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові, яка раніше була надана в постійне користування Львівському державному інституту новітніх технологій та управління імені В'ячеслава Чорновола (правонаступником якого є НУ «Львівська політехніка») згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №177022 від 01.08.2008 року, без її вилучення за згодою постійного користувача у порядку, встановленому Земельним кодексом України. При цьому, ФЛК «Електрон-Лізинг» слід обґрунтувати згідно ДБН розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного йому гаражу. Таких доказів в матеріалах справи немає.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для припинення права постійного користування Львівського державного інституту новітніх технологій і управління імені В'ячеслава Чорновола (правонаступник - НУ «Львівська політехніка») земельною ділянкою площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові згідно до ч.ч.1, 2 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Щодо можливого порушення прав чи охоронюваних законом інтересів ФЛК «Електрон-Лізинг» не обґрунтовано належним чином порушення своїх прав чи охоронюваних законом інтересів у даній справі.

Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки на час винесення вищевказаних спірних рішень та станом на дату оформлення спірного державного акта на право постійного користування земельною ділянкою (2008 рік) власником спорткомплексу і гаражу по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові був ВАТ «Концерн-Електрон», а не ФЛК «Електрон-Лізинг», тому зазначені рішення та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою не могли порушувати жодних прав чи охоронюваних законом інтересів позивача ФЛК «Електрон-Лізинг», який набув спорткомплекс і гараж тільки в 2012 році. Також колегія суддів погоджується з тим, що ФЛК «Електрон-Лізинг» безпідставно обґрунтовує свої позовні вимоги порушенням прав ВАТ «Концерн-Електрон», який будучи власником відповідних будівель і споруд по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові до 2012 року, самостійно міг звернутися з відповідним позовом до суду про захист своїх порушених прав.

Апелянт стверджує, що він є користувачем земельної ділянки, на якій розташоване передане йому в статутний фонд (власність) нерухоме майно. Оскільки набута ним нерухомість є невід'ємною від зазначеної земельної ділянки, то її використання є невід'ємним від одночасного використання земельної ділянки, на якій розташована ця нерухомість. Апелянт вказує, що будівництво житлового будинку для викладачів Львівського державного інституту новітніх технологій і управління імені В. Чорновола призведе до позбавлення позивача права власності на будівлю гаражу Г-1, що безпосередньо розташований на цій земельній ділянці.

Однак, як правильно зазначено судом першої інстанції, ФЛК «Електрон-Лізинг» безпідставно покликається на те, що він є користувачем земельної ділянки, на якій розташоване передане йому у статутний фонд (власність) нерухоме майно.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції, що існувала на дату набуття позивачем права власності на спорткомплекс і гараж) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», зокрема, роз'яснено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Як зазначалося вище, ухвалою Львівської міської ради від 28.02.2013 №2177 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки», ФЛК «Електрон-Лізинг» тільки надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючої документації на земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Генерала Т.Чупринки, 130 орієнтовною площею 12414 кв. Тобто ФЛК «Електрон-Лізинг» не є користувачем земельної ділянки в розумінні ст. 125 ЗК України, а тільки отримало дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючої документації на відповідну земельну ділянку.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як на підставу набуття ФЛК «Електрон-Лізинг» права користування земельною ділянкою, оскільки цей Закон не регламентує порядок набуття права власності чи користування земельною ділянкою, а регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а ст. 2 зазначеного Закону, зокрема, визначає поняття нерухомого майна.

Щодо посилань апелянта на створення загрози незаконного позбавлення права власності на будівлю гаражу, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові, то у разі порушення третіми особами права власності на належну позивачу будівлю гаража, ФЛК «Електрон-Лізинг» вправі з метою захисту права власності звернутися з відповідним позовом до суду.

Інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи та нормам ЦК України, ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», спростовуються вищенаведеним, а тому не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Відтак, судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами те, що оспорювані рішення, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою суперечать актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси, і що існують законні підстави для припинення права користування земельної ділянки площею 0,1720 га по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові у зв'язку з набуттям позивачем права власності на спорткомплекс та будівлю гаража по вул. Генерала Т.Чупринки, 130 у м. Львові.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували правомірність та підставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.05.2015 у справі № 914/719/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 25.08.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Давид Л.Л.