ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"13" серпня 2015 р. Справа № 911/2283/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГК Інтерметалбуд», м. Київ

до приватного підприємства «Айрон-Трейд», Київська обл., м. Бровари

про стягнення 85338,32 грн.

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 26.05.2015,

Відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 10.08.2015.

Обставини справи:

До господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось товариство з обмеженою відповідальністю ГК «Інтерметалбуд» (далі - Позивач) до приватного підприємства «Айрон-Трейд» (далі - Відповідач) про стягнення 85338,32 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на безпідставне утриманням Відповідачем грошових коштів в розмірі 85338,32 грн, які були сплачені Позивачем на підставі рахунку-фактури № СФ-0000353 від 10.04.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.05.2015 порушено провадження у справі №911/2283/15 та призначено її до розгляду на 16.06.2015 об 11:40 год.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.06.2015 на підставі пункту 1 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 01.07.2015 о 12:00 год.

Від Відповідача через канцелярію Господарського суду Київської області 30.06.2015 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В судовому засіданні 01.07.2015 представник Позивача подав клопотання б/н від 01.07.2015 про продовження строку розгляду спору на 15 днів в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.07.2015 зазначене клопотання позивача задоволено, продовжено строк розгляду спору у справі №911/2283/15 на п'ятнадцять днів по 14.08.2015 та розгляд справи відкладено на 10.08.2015 о 15:20 год.

Присутній в судовому засіданні, представник Відповідача подав відзив на позовну заяву від 10.08.2015, відповідно до якого проти задоволення позову заперечив з мотивів того, що грошові кошти у заявленій до стягнення сумі сплачені Позивачем на виконання замовлення щодо поставки товару, визначеного в даному рахунку-фактурі, а відтак відсутні підстави стверджувати, що зазначені кошти знаходяться у Відповідача безпідставно.

В судовому засіданні 10.08.2015 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено усну перерву до 13.08.2015 о 10:30 год.

В судовому засіданні 13.08.2015 згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу оголошувалась перерва на 13.08.2015 року о 16:00 год.

Присутній в судовому засіданні 13.08.2015 представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, з мотивів викладених у позовній заяві.

Представник Відповідача, присутній в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 13.08.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

встановив:

Позивач згідно виставленого Відповідачем рахунку-фактури № СФ-0000353 від 10.04.2015 на суму 85338,32 грн за вказаний в ньому товар - профнастил ПК-20 у кількості 684,685 м2, профнастил ПС-8у кількості 73,737 м2, нащільник 270 мм у кількості 20 пог.м., нащільник 210 мм у кількості 14 пог.м., нащільник 310 мм у кількості 25 пог.м., нащільник 120 мм у кількості 15 пог.м., нащільник 110 мм у кількості 15 пог.м., нащільник 130 мм у кількості 15 пог.м. та нащільник 130 мм у кількості 22 пог.м., перерахував 10.04.2015 на рахунок Відповідача грошові кошти в сумі 85338,32 грн з призначенням платежу «оплата за профнастил згідно рахунку-фактури № СФ-0000353 від 10.04.2015», що підтверджується банківською випискою з рахунку Позивача, відкритого в АТ «ОСОБА_3 Аваль», за період з 10.04.2015 по 28.05.2015. Засвідчені копії вказаних документів залучені до матеріалів справи.

Листом вих. №23/04 від 23.04.2015 Позивач звернувся до Відповідача з вимогою повернути грошові кошти в сумі 85338,32 грн, сплачені за рахунком-фактурою №СФ-0000353 від 10.04.2015. Зазначений лист отриманий Відповідачем 19.05.2015, про що свідчить підпис представника Відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 15.05.2015 за №877, оригінал якого залучений до матеріалів справи.

Проте Відповідач вимоги Позивача не виконав, грошові кошти не повернув, відповіді не надав, у звязку з чим Позивач звернувся з даним позовом до суду.

При цьому, Позивач зазначає, що за відсутності домовленостей щодо поставки профнастилу та відсутності підписаного між сторонами у справі щодо цього відповідного договору, зазначені грошові кошти у заявленій до стягнення сумі, на думку Позивача, були перераховані помилково та безпідставно, а відтак знаходяться у Відповідача без належних на те правових підстав, у звязку з чим Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України стягнути з Відповідача грошові кошти в сумі 85338,32 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що зазначені грошові кошти не є такими, що отримані без достатньої правової підстави з огляду на те, за допомогою засобів телефонного зв'язку та використання мережі Інтернет сторони у справі погоджували між собою можливість здійснення поставки товару, який виробляється на підприємстві Відповідача. Зокрема, 09.04.2015 Позивачем на електронну адресу Відповідача було надіслано замовлення. Відповідач, в свою чергу, прийнявши замовлення до виконання, виставив Позивачу рахунок № СФ-0000353 від 10.04.2015 на суму 85338,32 грн, надіславши його на електронну пошту Позивача, який був оплачений Позивачем в той же день.

Також Відповідач стверджує, що оскільки товар був повністю оплачений Позивачем, то 15.04.2015 Відповідач відвантажив зазначений товар на автомобіль замовника, про що склав товарно-транспортну накладну №000010 від 15.04.2015. Копії перелічених документів долучені Відповідачем до матеріалів справи.

Однак суд не приймає зазначену товарно-транспортну накладну №000010 від 15.04.2015 як доказ в підтвердження постачання товару Позивачу, оскільки судом встановлено, що в графі прийняв водій/експедитор зазначено ОСОБА_4 та проставлений підпис особи, а також вказано, що відпуск - за довіреністю №26 від 11.04.2015, виданою ТОВ «ГК «Інтерметалбуд», проте надана Відповідачем суду копія довіреності з вказаними реквізитами по-перше, виписна на імя директора товариства Позивача ОСОБА_5В, по-друге, не оформлена належним чином, оскільки не містить ні підпису особи, що одержала довіреність, ні підписів керівника та головного бухгалтера підприємства ні відтиску печатки ТОВ «ГК «Інтерметалбуд».

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення 85338,32 грн, як безпідставно набутих коштів.

Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Виходячи із змісту зазначеної статті, зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов, зокрема, є набуття або збереження майна, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи і обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Отже, із змісту вищевказаної норми вбачається, що до предмету доказування у даній справі входить встановлення наступних обставин: чи набув відповідне майно Відповідач за рахунок Позивача; чи є для цього підстави.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається, шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 Цивільного кодексу України ).

Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

В силу частини 1 статті 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 689 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

З огляду на те, що згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та Статуту Позивач займається діяльністю щодо, зокрема, торгівлі металовиробами, металокунструкціями, металопрокатом, а рахунок-фактура №СФ-0000353 на суму 85338,32 грн, виставлений Відповідачем для оплати за профнастил та нащільники, що узгоджується з діяльністю підприємства Позивача, суд приходить до висновку, що Відповідач надіславши такий рахунок-фактуру тим самим надіслав Позивачу пропозицію (оферту) щодо продажу товару, визначеного у такому рахунку.

Позивач, в свою чергу, перерахувавши на поточний рахунок Відповідача грошові кошти в сумі 85338,32 грн, тим самим підтвердив свою згоду на надання Відповідачем послуг по виготовленню товару, передбаченого у такому рахунку-фактурі (акцептував пропозицію укласти відповідний договір).

З огляду на зазначене суд зазначає, що Позивач, здійснивши оплату за вказаним рахунком-фактурою у розумінні частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України прийняв пропозицію Відповідача, що свідчить про укладення між сторонами договору купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Твердження Позивача стосовно того, що зазначений рахунок-фактура №СФ-0000353 від 10.04.2015 виставлений до оплати іншій юридичній особі, а саме Товариству з обмеженою відповідальністю «ГК «Інтерметалзбут», а не Позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «ГК «Інтерметалбут», суд до уваги не приймає, з огляду на те, що оплативши зазначений рахунок-фактуру Позивач прийняв пропозицію Відповідача щодо виготовлення вказаного в ньому товару саме на користь особи, що здійснить оплату цього рахунку, крім того, в даному випадку мала місце технічна описка при зазначенні найменування платника, що також не заперечується Відповідачем.

Крім того, суд звертає увагу на формулювання в листі вих.№23/04 від 23.04.2015 вимоги Позивача щодо повернення коштів без зазначення безпідставності їх перерахування та відсутність викладення причин/обставин, у звязку з якими висунуто вимогу про повернення, що також ставить під сумнів твердження Позивача про відсутність наміру укласти Договір.

Таким чином, положення статей 1212, 1213 Цивільного Кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у даній справі, оскільки між сторонами виникли фактичні зобов'язальні правовідносини по купівлі-продажу, які не підпадають під регулювання статті 1212 Цивільного Кодексу України, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з Відповідача безпідставно отриманих грошових коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 11.06.2013 у справі № 913/127/13-г.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що Позивач відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України не позбавлений права звернутись до Відповідача з вимогою поставити оплачений Позивачем товар, а у разі його невиконання вимагати повернення сплачених грошових коштів.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача грошових коштів в сумі 85338,32 грн, з огляду на її безпідставність, необґрунтованість та недоведеність належними та допустимими доказами в розумінні статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 2, 33, 34, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено « 25» серпня 2015 року

Суддя О.О. Третьякова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.