ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" серпня 2015 р. Справа № 918/1169/14

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби у справі

за позовом (стягувач): Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до відповідача (боржник): ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних в сумі 133 907 грн. 95 коп.

орган який виконує рішення суду: Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції головного територіального управління юстиції у Рівненській області

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних в сумі 133 907 грн. 95 коп.

7 жовтня 2014 року рішенням суду позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 105 801 грн. 22 коп. інфляційних, 26 652 грн. 04 коп. 3% річних та 2 649 грн. 07 коп. витрат по сплаті судового збору.

21 жовтня 2014 року на виконання рішення суду від 7 жовтня 2015 року видано відповідний наказ.

3 серпня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії органу державної виконавчої служби, в якій останній просить суд прийняти скаргу до розгляду та витребувати у відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції матеріали виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року № 918/1169/14; визнати незаконною та скасувати постанову про зупинення виконавчого провадження від 15 липня 2015 року з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року № 918/1169/14; зобов'язати державного виконавця служби Рівненського міського управління юстиції вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду.

17 серпня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник боржника подав пояснення, відповідно до яких вважає, що доводи стягувача про незаконність дій державного виконавця є необґрунтованими, а скарга на дії органу державної виконавчої служби такою, що не підлягає до задоволення.

17 серпня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції головного територіального управління юстиції у Рівненській області (надалі - ДВС України) подав заперечення в яких, просив суд в задоволенні скарги відмовити повністю.

У судовому засіданні 18 серпня 2015 року уповноважений представник стягувача підтримав скаргу на дії органу державної виконавчої служби наполягав на її задоволенні, в свою чергу уповноважені представники заявника та боржника заперечили проти скарги на дії органу державної виконавчої служби та просили суд в її задоволенні відмовити повністю.

Дослідивши скаргу на дії органу виконавчої служби та додані до неї документи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пункту 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства (пункт 9 частини 3 статті 129 Конституції України).

Статтею 115 ГПК України встановлено, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 116 ГПК України, виконання рішень господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, у тому числі наказів господарських судів.

Обов'язки і права державних виконавців визначено у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, за змістом частини 1 вказаної статті, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, 12 листопада 2014 року постановою ДВС України відкрито виконавче провадження на виконання наказу господарського суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року № 918/1169/14.

Як свідчать матеріали справи, 15 липня 2015 року ДВС України винесено постанову якою зупинено виконавче провадження № 45415368, через подану заяву про відстрочку виконання рішення суду.

Стягувач не погоджуючись з винесеною ДВС України постановою, подав скаргу в якій зазначає, що такі дії державного виконавця суперечать чинному законодавству України та порушують права стягувача.

Суд не погоджується з такими твердженнями стягувача з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно частини 1 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

З аналізу вищезазначених норм права суд вбачає, що для ДВС України надано право звертатися до суду з заявами про відстрочку виконання рішення суду.

Як свідчать матеріали справи, боржником була надіслана на адресу ДВС України заява від 15 липня 2015 року № 03-05/2208/1829 в якій останній, зазначив обставини, які ускладнюють виконання рішення та роблять його виконання неможливим.

Суд вбачає, що ДВС України скористалося наданим статтями 121 ГПК України та 36 Закону України "Про виконавче провадження" правом і подало заяву про відстрочку виконання рішення суду.

Згідно статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження може бути зупинено у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Вищезазначене свідчить про те, що ДВС України зупиняючи виконавче провадження діяв в межах закону, який надає право для державного виконавця зупиняти виконавче провадження у разі звернення до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина 4 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 121-2 ГПК України передбачає, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Пунктом 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17 жовтня 2012 року роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що скарга на дії органу державної виконавчої служби є необґрунтованою, такою яка не підтверджена належними та допустимими доказами, а отже в її задоволенні , щодо визнання незаконною та скасування постанови про зупинення виконавчого провадження від 15 липня 2015 року з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року № 918/1169/14 та щодо зобов'язання державного виконавця служби Рівненського міського управління юстиції вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, статтею 121-2 ГПК України, статтями 36, 38, 82 Закону України "Про виконавче провадження", суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 30 липня 2015 року № 31/13-2023 на дії органу державної виконавчої служби.

2. Ухвалу направити сторонам по справі та Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Ухвала господарського суду може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Торчинюк В.Г.