ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року Справа № 915/940/15

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 /АДРЕСА_2/

до відповідача-1: Миколаївської міської ради /вул. Адміральська, 20 , м. Миколаїв, 54001/

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 /АДРЕСА_1, 54056/

про визнання недійсним договорів оренди землі, спонукання відповідача-1 укласти договір оренди землі на новий строк

Суддя Бездоля Д.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 12.06.2015 № 457

від відповідача-1: Бабенко О.О., довіреність від 26.01.2015 № 250/02.02.01-22/02.06/14/15

від відповідача-2: Загороднюк А.Д., довіреність від 02.04.2015 № 520

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів про:

- визнання недійсними з моменту укладення договорів оренди землі від 19.09.2012 № 8989 та від 19.09.2013 № 9535, укладених між відповідачами;

- спонукання відповідача-1 укласти з позивачем договір оренди землі на новий строк, передавши позивачу в оренду земельну ділянку площею 18 кв. м., розташовану по АДРЕСА_3.

07.07.2015 позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить суд:

- визнати частково недійсними з моменту укладення договір оренди землі від 19.09.2012 № 8989 та договір оренди землі від 19.09.2013 № 9535, укладені між відповідачами, в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 18 кв. м. по АДРЕСА_3;

- спонукати відповідача 1 укласти з позивачем договір оренди землі на новий строк, передавши в оренду земельну ділянку площею 18 кв. м. по АДРЕСА_3.

Суд прийняв дану заяву позивача до розгляду.

Підставою даного позову позивача є наступні обставини, наведені позивачем у позовній заяві, а також викладені представником позивача у судових засіданнях 14.08.2015 та 18.08.2015.

03.08.2006 між позивачем та відповідачем-1 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 18 кв. м. по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3. Строк дії даного договору закінчився 30.08.2011.

Пунктом 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 позивачу був продовжений на 3 роки строк оренди вказаної земельної ділянки. Разом з цим, ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2011 відповідачу-1 було заборонено приймати будь-які рішення щодо вищеназваної земельної ділянки, а постановою Ленінського райсуду м. Миколаєва від 21.12.2011 у справі № 2-а-10320/11/1416, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012, було визнано незаконним та скасовано вказаний п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2014 зазначені судові рішення були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Ленінського райсуду м. Миколаєва від 06.10.2014 у справі № 2-а-489/226/2014, в цій частині залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015, у позові відповідачу-2 у даній справі про визнання протиправним та скасування п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 було відмовлено.

В той же час, в порушення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченого ст. 33 Закону України "Про оренду землі", між відповідачами були укладені спірні договори щодо оренди земельної ділянки, в межі якої входить земельна ділянка, переважне право на продовження оренди якої шляхом укладення додаткової угоди має позивач на підставі чинного п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23.

Відповідач-1 проти задоволення позову позивача заперечив, мотивуючи наступними обставинами, наведеними у відзиві, а також викладеними представником відповідача-1 у судових засіданнях 14.08.2015 та 18.08.2015.

На підставі рішення відповідача-1 від 21.08.2012 № 19/42 між відповідачами був укладений спірний договір від 19.09.2012 № 8989 строком на 1 рік, тобто до 19.09.2013. Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.04.2013 у справі № 915/155/13-г, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.05.2013, у позові позивачу у даній справі про скасування п. 24 рішення відповідача-1 від 21.08.2012 № 19/42, скасування державної реєстрації та визнання недійсним спірного договору від 19.09.2012 було відмовлено.

Згідно з п. 2.29. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 договір оренди земельної ділянки може бути припинений лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути вже здійснене за ним користування ділянкою. Одночасно з визнанням договору недійсним господарський суд повинен зазначити в рішенні, що цей договір припиняється лише на майбутнє. Таким чином, вимога позивача про визнання недійсним спірного договору від 19.09.2012 не підлягає задоволенню, адже дія даного договору припинилась 19.09.2013 у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

На підставі рішення відповідача-1 від 16.05.2013 № 28/40 між відповідачами був укладений спірний договір від 19.09.2013 № 9535. Дане рішення відповідача-1 позивач також намагався оспорити у судовому порядку, але ухвалою Центрального райсуду м. Миколаєва від 06.03.2014 позов був залишений без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою позивача.

Позивачем не подано жодного доказу порушення відповідачами норм законодавства при укладенні спірних договорів, а отже позов позивача є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню судом.

На запитання суду, відповідач-1 пояснив, що договір оренди земельної ділянки площею 18 кв. м. по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3, не був укладений з позивачем на підставі рішення відповідача-1 на новий строк тому, що п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 був визнаний незаконним та скасований судом.

На запитання суду, що якщо п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 був визнаний незаконним та скасований судом, чому відповідач-1 на час укладення спірних договорів не прийняв нового рішення на звернення позивача, яке залишилось та щодо якого відповідачем приймалось скасоване на той час рішення, викладене у п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23, відповідач-1 відповіді надати не зміг.

Відповідач-2 проти задоволення позову позивача заперечив, мотивуючи наступними обставинами, наведеними у запереченнях №№ 1-3, а також викладеними представником відповідача-2 у судових засіданнях 14.08.2015 та 18.08.2015.

Позивач не є стороною спірних договорів, а матеріалами справи не підтверджується наявність у позивача законного інтересу у спірних відносинах, який підлягає судовому захисту. Так, строк дії договору від 03.08.2006, укладеного відповідачем-1 з позивачем, закінчився 30.08.2011, земельна ділянка позивачем не використовується, нерухоме майно, належне позивачу, на цій земельній ділянці відсутнє.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.11.2012 у справі № 5016/769/2012(17/44) у позові позивачу у даній справі про визнання недійсним п. 12 рішення відповідача-1 від 01.03.2012 № 15/28, яким відповідачу-2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою, було відмовлено.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.04.2013 у справі № 915/155-13-г у позові позивачу у даній справі про скасування п. 24 рішення відповідача-1 від 21.08.2012 № 19/42, скасування державної реєстрації та визнання недійсним спірного договору від 19.09.2012 було відмовлено.

Договір від 19.09.2012 № 8989 не діє, оскільки був укладений новий договір від 19.09.2013 № 9535, а отже предмет спору щодо договору від 19.09.2012 № 8989 відсутній.

Згідно з п. 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Позивач не надав рішення відповідача-1 щодо поновлення договору оренди або про відмову у поновленні, а отже позов є необґрунтованим.

Згідно з висновком Управління містобудування та архітектури від 29.06.2011 № 17-1722 позивачу було відмовлено у поновленні терміну оренди земельної ділянки, а отже будь-які рішення відповідача-1 відносно даного поновлення позивачу терміну оренди землі є незаконними з моменту їх прийняття.

Для забудови земельної ділянки, яка є об'єктом спірних договорів, відповідачем-2 були отримані всі необхідні документи. Відповідач-2 розпочинав будівництво шляхом огородження будівельного майданчику, який в подальшому був самочинно знесений невідомими особами. На даний час будівництво не здійснюється.

Позивач не наводить обставин та доказів, в якій саме частині, з урахуванням 18 кв.м. землі, що бажає відвести позивач, є недійсними спірні договори оренди землі загальною площею 114 кв.м. Також, позивачем не вказано яким саме чином необхідно поновити договір оренди землі 18 кв.м., яка, як вважає позивач, перебуває у загальній площі землі 114 кв.м., що є об'єктом спірних договорів.

На час укладення спірних договорів п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 був скасований постановою Ленінського райсуду м. Миколаєва від 21.12.2011 у справі № 2-а-10320/11/1416, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012. Після скасування Вищим адміністративним судом України даних судових рішень переважне право позивача на поновлення договору оренди землі на новий строк припинилось, оскільки закінчився строк, на який було поновлено договір і протягом вказаного строку не було укладено відповідної додаткової угоди, яку мав направити відповідачу-1 позивач згідно з вимогами ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Договір оренди землі вважається поновленим не з дати прийняття відповідного рішення, а з дня укладення відповідної додаткової угоди.

Ухвалою суду від 08.06.2015 провадження у справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи призначений на 25.06.2015 о 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 25.06.2015 розгляд справи був відкладений на 07.07.2015 о 14 год. 10 хв. за клопотанням відповідачів та у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів по справі.

Ухвалою суду від 07.07.2015 строк розгляду спору був продовжений на 15 днів, а розгляд справи відкладений 14.08.2015 о 15 год. 00 хв. за клопотанням позивача та у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів по справі.

У судовому засіданні судом оголошувалась перерва до 18.08.2015 о 15 год. 00 хв.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2006 між позивачем та відповідачем-1 був укладений договір оренди землі, зареєстрований у МРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.08.2006 № 63.

Предметом даного договору є передача відповідачем-1 позивачу в оренду строком на 5 років вільної від забудови земельної ділянки площею 18 кв. м., розташованої по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3, для встановлення та подальшого обслуговування торгового кіоску.

Відповідно до п. 12.6. вказаного договору після закінчення строку, на який було укладено цей договір, позивач, за умови належного виконання своїх обов'язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі позивач повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору письмово повідомити відповідача-1 про намір продовжити його дію. У разі поновлення договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

30.08.2006 відповідач-1 передав, а позивач прийняв в оренду обумовлену цим договором земельну ділянку, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 30.08.2006 та іншими доказами.

Отже, строк дії даного договору був встановлений позивачем та відповідачем-1 до 30.08.2011, що визнається сторонами. Факт закінчення строку дії цього договору встановлений постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2014 та постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015 у справі № 2а/489/226/2014.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, у наведених нормах закону законодавець визначив наступну процедуру поновлення договору оренди землі на новий строк з орендарем, який має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк:

1. звернення орендаря до орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, з листом-повідомленням про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, до якого додається проект додаткової угоди;

2. розгляд орендодавцем у місячний термін надісланого орендарем листа-повідомлення з проектом додаткової угоди;

3. за відсутності у орендодавця заперечень, прийняття останнім рішення про поновлення договору оренди землі на новий строк;

4. укладання орендодавцем з орендарем додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на новий строк.

07.07.2011 відповідач-1 прийняв рішення № 7/23 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Ленінському району м. Миколаєва», п. 10 розділу 2 якого продовжив позивачу на 3 роки термін оренди земельної ділянки, яка є об'єктом вищевказаного договору оренди землі від 30.08.2006, укладеного між позивачем та відповідачем-1.

Розпорядженням Миколаївського міського голови від 13.07.2011 № 336р дія п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 була призупинена.

Розпорядженням Миколаївського міського голови від 01.08.2011 № 354р вищевказане розпорядження Миколаївського міського голови від 13.07.2011 № 336р визнано таким, що втратило чинність.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2011 у справі № 2-а-10320/2011 за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_6, про визнання незаконним та скасування п. 15.1-15.4 п. 15 р. ІІ рішення міської ради від 30.06.2006 № 2/27, п. 9 р. ІІ рішення міської ради від 19.12.2008 № 31/42, п. 10 р. ІІ рішення міської ради від 07.07.2011 № 7/23, в порядку забезпечення позову відповідачу-1 у даній справі було заборонено приймати будь-які рішення щодо спірних земельних ділянок по АДРЕСА_3.

Даний факт встановлений рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.11.2012 у справі № 5016/769/2012(17/44), підтверджується листом виконавчого комітету відповідача-1 від 20.09.2011 № 9459/511-03-19, поясненнями позивача та не заперечується відповідачами.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.11.2012 у справі № 5016/769/2012(17/44) ФОП ОСОБА_1 було відмовлено у позові до Миколаївської міської ради, третя особа: ФОП ОСОБА_2, про визнання недійсним та скасування п. 12 рішення міської ради від 01.03.2012 № 15/28 «Про надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним особам, громадянам та внесення змін до рішень міської ради по Ленінському району м. Миколаєва».

У даному рішенні встановлено, що: «З огляду на те, що ухвалою суду від 25.11.2011 провадження за позовом ОСОБА_2 в частині вимог про визнання незаконними та скасування п.п. 15.1-15.4 п. 15 р. ІІ рішення міської ради від 30.06.2006 № 2/27, п. 9 р. ІІ рішення міської ради від 19.12.2008 № 31/42 було закрито, Ленінський районний суд м. Миколаєва своєю ухвалою від 21.12.2011 скасував заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 18.07.2011, в частині зняття заборони Миколаївській міській раді приймати будь-які рішення щодо земельної ділянки площею 12 кв.м., наданої ФОП ОСОБА_6 під обслуговування торгівельного кіоску по АДРЕСА_3 за рішенням міської ради від 19.12.2008 № 31/42 (п. 9 р. ІІ). …виходячи з того, що рішення міської ради від 07.07.2011 № 7/23 (п. 10 р. 2) було скасовано постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012, оскаржуване рішення міської ради від 01.03.2012 № 15/28 (п. 12) прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.».

Відповідно до ч. 4 ст. 118 КАС України якщо у задоволенні вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили. Проте суд може одночасно з прийняттям постанови або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення адміністративного позову або заміну одного способу забезпечення адміністративного позову іншим.

Учасниками судового процесу не подано суду доказів скасування судом у справі № 2-а-10320/2011 окремою ухвалою суду заходів забезпечення позову в частині заборони відповідачу-1 приймати будь-які рішення щодо земельної ділянки площею 18 кв. м., розташованої по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2011 у справі № 2-а-10320/11/1416, прийнятою у відкритому судовому засіданні, позов відповідача-2 у даній справі був задоволений, визнано незаконним та скасовано вищеназваний п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012 у справі № 2-а-10320/11/1416, винесеною у відкритому судовому засіданні, вказану постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2011 було залишено без змін.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 254 КАС України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Таким чином, постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2011 у справі № 2-а-10320/11/1416 вважалась такою, що набрала законної сили, а п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 таким, що був скасованим, з 11.07.2012.

Між тим, ще 01.03.2012 відповідач-1 прийняв рішення № 15/28 «Про надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним особам, громадянам та внесення змін до рішень міської ради по Ленінському району м. Миколаєва», п. 12 розділу 1 якого надав відповідачу-2 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 160 кв.м. для будівництва 2 черги двоповерхового торгового об'єкта, прилеглого до існуючої будівлі по пр.. Миру, 56/Б-2.

21.08.2012 відповідач-1 прийняв рішення № 19/42 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Ленінському району м. Миколаєва», п. 24 розділу 1 якого передав відповідачу-2 в оренду строком на 1 рік земельну ділянку площею 114 кв.м. для будівництва 2 черги двоповерхового торгового об'єкта, прилеглого до існуючої будівлі по АДРЕСА_4.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.04.2013 у справі № 915/155/13-г ФОП ОСОБА_1 було відмовлено у позові до Миколаївської міської ради, третя особа: ФОП ОСОБА_2, про скасування п. 24 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 21.08.2012 № 19/42 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Ленінському району м. Миколаєва».

Підставою даного позову позивача була обставина, що відповідач-1 не мав правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення від 21.08.2012 № 19/42, оскільки вказане рішення було прийнято всупереч ч. 2 ст. 124 Земельного Кодексу України, відповідно до якої передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 1 та 2 статті 134 Кодексу, які на спірну земельну ділянку не поширюються.

19.09.2012 між відповідачами був укладений спірний договір № 8989, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м. Миколаєві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.09.2012 № 01250.

Предметом даного договору є передача відповідачем-1 відповідачу-2 в оренду строком на 1 рік вільної від забудови земельної ділянки площею 114 кв. м. для будівництва 2 черги двоповерхового торгового об'єкта, прилеглого до існуючої будівлі по АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_4.

19.09.2012 відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв в оренду обумовлену спірним договором земельну ділянку, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 19.09.2012 та іншими доказами.

16.05.2013 відповідач-1 прийняв рішення № 28/40 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Ленінському району м. Миколаєва», п. 1 розділу 1 якого продовжив відповідачу-2 на 2 роки строк оренди земельної ділянки площею 114 кв.м. для будівництва 2 черги двоповерхового торгового об'єкта, прилеглого до існуючої будівлі по АДРЕСА_4.

19.09.2013 між відповідачами був укладений спірний договір № 9535, предметом якого є продовження відповідачем-1 строком до 19.09.2015 права оренди відповідача-2 на вільну від забудови земельну ділянку площею 114 кв. м. для будівництва 2 черги двоповерхового торгового об'єкта, прилеглого до існуючої будівлі по АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_4.

19.09.2013 відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв в оренду обумовлену спірним договором земельну ділянку, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 19.09.2013 та іншими доказами.

Речове право відповідача-2 на земельну ділянку, яка є об'єктом спірних договорів, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з зазначеного реєстру від 09.10.2013 та іншими доказами.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 09.12.2013 у справі № 915/1855/13 позов ФОП ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_6, третя особа: Миколаївська міська рада, про звільнення орендованої ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 19.09.2013 № 9535 земельної ділянки загальною площею 114 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4, шляхом демонтування за рахунок ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6, розміщених на ній двох торгівельних кіосків із належним до них всім допоміжним майном та приведенням її у придатний до використання стан був задоволений.

У даному рішенні суд, в тому числі, встановив, що «…Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.11 року з урахуванням ухвали про описку від 13.01.12 року по справі № 2-а-10320/2011 за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради за участю третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_6 визнано незаконним та скасовано п. 10 розділу ІІ рішення Миколаївської міської ради № 7/23 від 07.07.11 року "Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Ленінському району м. Миколаєва" щодо продовження Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на 3 роки термін оренди земельної ділянки загальною площею 18 кв. м. по АДРЕСА_4 (арк. справи 49-50). Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.12 року вищевказана постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.11 року залишена без змін (арк. справи 47). Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Доказів на підтвердження наявності у відповідача ФОП ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на земельну ділянку суду не подано. … В спірному випадку позивач ФОП ОСОБА_7 правомірно використовує спірну земельну ділянку на підставі договору оренди землі № 8989 від 19.09.2012 року (з урахуванням Договору оренди землі № 9535 від 19.09.2013 року, яким продовжено оренду до 19.09.2015 року). Натомість, відповідачі ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 без правовстановлюючих документів як на фактичне користування земельною ділянкою, так і на здійснення на ній господарської діяльності (за відсутності дозволів на розміщення тимчасових споруд) використовують спірну земельну ділянку, яка належить позивачу ФОП ОСОБА_2 на праві оренди, шляхом розміщення двох кіосків, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відтак, вказані дії відповідачів порушують права позивача щодо використання земельної ділянки з метою, з якою вона була надана в оренду (для будівництва). Відповідачами не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність їх дій з використання земельної ділянки, що перебуває в оренді позивача. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, підставними та підлягають задоволенню.».

У межах території, на якій раніше була розташована земельна ділянка площею 18 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3, що є об'єктом укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору від 30.08.2006, зареєстрована земельна ділянка площею 114 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_4, що є об'єктом укладених між відповідачами спірних договорів. Дана обставина підтверджується листами Управління Дерземагентства у Миколаївському районі Миколаївської області від 01.07.2015 № 31-14.03-0.2-4084/2-15, від 24.07.2015 № 9-14.03-0.4-4731/2-15, іншими доказами та жодними доказами не спростовується відповідачем-2.

Земельна ділянка площею 114 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_4, що є об'єктом укладених між відповідачами спірних договорів, вільна від забудови, що підтверджується п. 2.2. договору від 19.09.2013 № 9535, поясненнями відповідача-2 та не заперечується іншими учасниками судового процесу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2014 були скасовані вищеозначені постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2011 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012 у справі № 2-а-10320/11/1416, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2014 у справі № 2а/489/226/2014, залишеною без змін в цій частині постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015, відповідачу-2 у даній справі було відмолено у позові про визнання протиправним та скасування п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23.

Таким чином, п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 є чинним, а отже таким, на підставі якого згідно з ст. 11 ЦК України виникають обумовлені ним цивільні права та обов'язки, зокрема право позивача на поновлення на 3 роки шляхом укладення з відповідачем-1 додаткової угоди договору оренди земельної ділянки площею 18 кв. м., розташованої по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3.

З моменту прийняття відповідачем-1 рішення, викладеного у п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23, та до цього часу право позивача на продовження на 3 роки терміну оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, не було реалізоване, додаткова угода про поновлення договору оренди землі на новий строк між позивачем та відповідачем-1 не укладена. Дана обставина визнається сторонами.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні пояснив суду, що договір оренди земельної ділянки площею 18 кв. м. по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3, не був укладений з позивачем на підставі рішення відповідача-1 на новий строк тому, що п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 був визнаний незаконним та скасований судом.

Так, листом від 20.09.2011 № 9459/511-03-19 виконавчий комітет відповідача-1, розглянувши звернення позивача стосовно укладення договору оренди земельної ділянки площею 18 кв. м. по АДРЕСА_3, повідомив останнього, що укласти договір оренди земельної ділянки на підставі рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 неможливо, оскільки на вчинення цієї дії є заборона, встановлена ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2011 у справі № 2-а-10320/11/1416.

Іншим листом від 23.06.2014 № 5287/02.02.01-19/14/14 виконавчий комітет відповідача-1, розглянувши звернення позивача стосовно продовження терміну оренди земельної ділянки на новий строк, повідомив останнього, що до остаточного вирішення судом спору у справі щодо визнання незаконним та скасування п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 приймати рішення неможливо.

Листом від 11.03.2015 № 2398/020201-06/14/15 виконавчий комітет відповідача-1, розглянувши звернення позивача стосовно землекористування земельною ділянкою площею 18 кв.м. по АДРЕСА_3, повідомив останнього, що на цей час поновити з позивачем договір оренди неможливо у зв'язку з тим, що рішенням міської ради від 21.08.2012 № 19/42 відповідачу-2 за пропозицією постійної комісії міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин від 06.08.2012, протокол № 65, передано в оренду земельну ділянку площею 114 кв.м. для будівництва 2 черги двоповерхового торгового об'єкта, прилеглого до існуючої будівлі по АДРЕСА_4.

Листом від 15.05.2015 № 4557/02.02.01-19/03/15 виконавчий комітет відповідача-1, розглянувши заяву позивача щодо укладення договору оренди на підставі рішення міської ради від 07.07.2011 № 7/23, повідомив останнього, що строк дії укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору оренди землі від 30.08.2006 закінчився і на цей час, за пропозицією постійної комісії міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин від 06.08.2012, протокол № 65, рішенням міської ради від 21.08.2012 № 19/42 відповідачу-2 передана в оренду земельна ділянка площею 114 кв.м. для будівництва 2 черги двоповерхового торгового об'єкта, прилеглого до існуючої будівлі по АДРЕСА_4. Укладений договір оренди між відповідачем-2 та відповідачем-1, який зареєстрований у реєстраційній службі Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк не було реалізоване позивачем на підставі п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 внаслідок вжиття ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2011 у справі № 2-а-10320/2011 заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-1 приймати будь-які рішення щодо цієї земельної ділянки, прийняття Ленінським районним судом м. Миколаєва постанови від 21.12.2011 у справі № 2-а-10320/11/1416, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012, якою було визнано незаконним та скасовано вищеназваний п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23, укладення між відповідачами в цей час спірних договорів.

Господарським судом встановлено, що, в подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2014 вищеозначені постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2011 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012 у справі № 2-а-10320/11/1416 були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2014 у справі № 2а/489/226/2014, залишеною без змін в цій частині постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015, відповідачу-2 у даній справі було відмолено у позові про визнання протиправним та скасування п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23, у зв'язку з чим, 28.05.2015, повторно 05.06.2015, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Згідно з ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦК України нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

З цього приводу, пленум Вищого господарського суду України у п. 2.29 постанови від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз'яснив, що договір оренди земельної ділянки може бути припинений лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути вже здійснене за ним користування ділянкою. Одночасно з визнанням договору недійсним господарський суд повинен зазначити в рішенні, що цей договір припиняється лише на майбутнє.

За встановлених обставин, господарський суд, керуючись загальними засадами цивільного законодавства та наведеними нормами права, вважає, що спірні договори в частині передачі відповідачу-2 в оренду земельної ділянки площею 18 кв. м., розташованої по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3, порушують переважне право позивача на укладення договору оренди землі від 30.08.2006 на новий строк, а зміст цих договорів в частині передачі в оренду вказаної земельної ділянки суперечить нормам ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи те, що за спірними договорами неможливо повернути вже здійснене відповідачем-2 за ними користування земельною ділянкою, позов позивача в частині визнання частково недійсними спірних договорів з моменту укладення підлягає частковому задоволенню, а саме: спірні договори в частині передачі відповідачу-2 в оренду земельної ділянки площею 18 кв. м., розташованої по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3, підлягають визнанню недійсними лише на майбутнє.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Господарський суд вважає, що позов позивача в частині спонукання відповідача-1 укласти з позивачем договір оренди землі на новий строк, передавши в оренду земельну ділянку площею 18 кв. м. по АДРЕСА_3, не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не вірно обраний спосіб захисту, який не призведе до поновлення порушеного переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк.

У спірних відносинах належним способом захисту є вимога про визнання правочину (додаткової угоди) про поновлення договору оренди землі на новий строк укладеним з викладенням умов цього правочину (додаткової угоди).

Господарський суд не приймає до уваги заперечення відповідачів, що в момент укладання спірних договорів були чинними постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2011 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012 у справі № 2-а-10320/11/1416, а тому п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 не діяв, оскільки вказані судові акти були скасовані як такі, що прийняті за неповно встановлених обставин, зроблені ними висновки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, досліджених у судовому засіданні, а тому на їх підставі не можуть виникати, змінюватись або припинятись цивільні права та/або обов'язки. Більше того, якщо вважати, що станом на час укладення спірних договорів п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23 не діяв, залишалось звернення позивача про укладення договору оренди землі на новий строк, яке, за умови скасування п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23, мало бути розглянутим відповідачем-1 з прийняттям відповідного рішення.

Господарський суд не приймає до уваги доводи відповідачів, що вимога позивача про визнання недійсним спірного договору від 19.09.2012 не підлягає задоволенню, адже дія даного договору припинилась 19.09.2013 у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, оскільки правові наслідки закінчення строку дії договору та визнання його судом недійсним різні, а тому порушене цим договором право підлягає судовому захисту. Крім того, пленум Вищого господарського суду України у п. 2.6. постанови від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наголосив, що розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Господарський суд не приймає до уваги заперечення відповідача-2, що згідно з висновком Управління містобудування та архітектури від 29.06.2011 № 17-1722 позивачу було відмовлено у поновленні терміну оренди земельної ділянки, а отже будь-які рішення відповідача-1 відносно даного поновлення позивачу терміну оренди землі є незаконними з моменту їх прийняття, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідачем-2 не подано суду рішення суду про визнання незаконним та скасування п. 10 розділу 2 рішення відповідача-1 від 07.07.2011 № 7/23, а тому вищевикладені доводи відповідача-2 є безпідставними.

Господарський суд не приймає до уваги заперечення відповідача-2, що позивач не наводить обставин та доказів, в якій саме частині, з урахуванням 18 кв.м. землі, що бажає відвести позивач, є недійсними спірні договори оренди землі загальною площею 114 кв.м., з наступних підстав.

Відповідач-2 не враховує, що вимога позивача про визнання частково недійсними спірних договорів є немайновою позовною вимогою. Крім того, земельній ділянці, яка була передана позивачу в оренду за договором від 30.08.2006, присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3, а отже відомості щодо цієї земельної ділянки включені до Державного земельного кадастру, а також містяться у кадастровому плані земельної ділянки, акті встановлення в натурі меж земельної ділянки тощо.

Інші доводи та заперечення відповідачів проти задоволення позову позивача також відхиляються судом як такі, що спростовуються вищевикладеними встановленими судом обставинами справи та висновками суду.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір розподіляється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 82-1, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним на майбутнє договір оренди землі від 19.09.2012 № 8989, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Миколаїв, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.09.2012 за № 01250, укладений між Миколаївською міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 18 кв. м., розташованої по АДРЕСА_3, кадастровий номер: НОМЕР_3.

3. Визнати недійсним на майбутнє договір оренди землі від 19.09.2013 № 9535, укладений між Миколаївською міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 18 кв. м., розташованої по АДРЕСА_3, кадастровий номер: НОМЕР_3.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, код 26565573) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, номер НОМЕР_1) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

6. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 54056, номер НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, номер НОМЕР_1) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 21.08.2015.

Суддя Д.О.Бездоля