РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015Справа №910/15596/15

за позовом Приватного підприємства "Буковина Агросвіт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ"

про стягнення заборгованості у розмірі 60 453,42 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Войналович Н.В. (дов.№16/06-БА від 16.06.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Буковина Агросвіт" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ" про стягнення заборгованості у розмірі 60 453,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих за договором купівлі-продажу зобов'язань, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість за прийнятий товар у розмірі 33955,90 грн. із нарахуванням збитків від інфляції у розмірі 24829,71 грн. та 3% річних у розмірі 1667,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15596/15 та призначено її розгляд на 15.07.2015 року.

07.07.2015 від позивача через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні 15.07.2015 суд виніс ухвалу про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів, у задоволення клопотання представника позивача, та відкладення розгляду справи на 18.08.2015 року.

У судовому засіданні 18.08.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника до судового засідання не забезпечив, вимоги ухвал суду від 19.06.2015 та 15.07.2015 не виконав та відзиву на позовну заяву не надав, тому справа розглядається за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник відповідач не з'явився на виклик суду, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

30.08.2013 між Приватним підприємством «Буковина Агросвіт» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМБ» (покупець) укладено Договір купівлі-продажу №30/08-13 за яким, відповідно до його предмету, продавець зобов'язується передати у власність, а покупець приймати та оплачувати товар (яблука врожаю 2013 року) на умовах цього Договору.

Орієнтована кількість товару, що підлягає передачі встановлюється сторонами та становить 80000,00 кг. (п.2.2 вказаного вище Договору).

Відповідно до п.3.1.Договору, ціна за одиницю товару встановлюється сторонами у видаткових та податкових накладних.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товару на загальну суму 33955,90 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними №33 від 30.08.2013 на суму 2242,90 грн., №34 від 12.09.2013 на суму 10410,00 грн. та №39 від 17.09.2013 на суму 21303,00 грн., які підписані та скріплені печатками обох сторін.

Відповідно до п.4.1, п.4.2., п.4.3. Договору, розрахунок за товар проводиться у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця на протязі 5 банківських днів з моменту отримання товару згідно видаткової накладної.

Оскільки, відповідач у порушення прийнятих за Договором зобов'язань, не здійснив оплату поставленого товару, позивач звернувся із даним позовом до суду та направив відповідачу для підписання акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2015, за яким заборгованість відповідача за період серпень 2013 - червень 2015 становить 33955,90 грн.

Проте, даний акт відповідачем залишено поза увагою, жодних заперечень та доказів на спростування наявної заборгованості не надано.

Відтак, у зв'язку із порушенням відповідачем прийнятих за Договором зобов'язань, позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 24829,71 грн. та 3% річних у розмірі 1667,81 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі- ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 30.08.2013 між сторонами укладено договір купівлі-продажу №30/08-13, за яким позивач зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар.

Стаття 629 ЦК України, яка кореспондується із ст.526 ЦК України, визначає обов'язковість виконання сторонами договору, тобто всі умови договору з моменту його укладення, який встановлено ст.640 ЦК України, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Будучи пов'язані взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятися від виконання зобов'язання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів до нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач у повному обсязі виконав прийняті за Договором зобов'язання, та поставив відповідачу відповідно до наявних у матеріалах справи видаткових накладних товару на загальну суму 33955,90 грн., оплата якого відповідачем так і не здійснена.

Відтак, дослідивши матеріали справи суд зазначає, що наявність за відповідачем заборгованості у розмірі 33955,90 грн. позивачем доведено та документально підтверджено, доказів протилежного відповідачем не надано та матеріали справи не містять, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Суд зауважує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З системного аналізу наведених законодавчих норм, вбачається право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних, як спосіб захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з рахунком цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

Встановивши правомірність здійснення нарахування та перевіривши розрахунок позивача суми інфляційних втрат, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 24829,71 грн. підлягає задоволенню.

Також, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 1667,81 грн. з урахуванням п.4.3.Договору, суд вважає заявлену суму обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню основний борг у розмірі 33955,90 грн., інфляційні втрати у розмірі 24829,71 грн. та 3% річних у розмірі 1667,81 грн.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Буковина Агросвіт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ» про стягнення заборгованості у розмірі 60453,42 грн. - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ» (03062, місто Київ, проспект Перемоги, 67, корпус Б, офіс 108; ідентифікаційний код 32774076) на користь Приватного підприємства «Буковина Агросвіт» (60230, Чернівецька область, Сокирянський район, с.Сербичани; ідентифікаційний код 35125869) 33955 (тридцять три тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень 90 копійок основного боргу, 24829 (двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять дев'ять) гривень 71 копійку інфляційних втрат, 1667 (одну тисячу шістсот шістдесят сім) гривень 81 копійку 3% річних та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 18.08.2015 року.

Повне рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено та підписано 25.08.2015 року

Суддя К.В. Полякова