ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Справа № 907/363/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Консорціум «Агенство економічної безпеки", м.Львів № 48-КА від 02.06.2015р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2015р.

у справі № 907/363/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Консорціум «Агенство економічної безпеки», м. Львів

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина-1030», с.Абранка, Воловецький район

про стягнення суми 8 000,00 грн.

За участю представників:

від позивача: Сорока А.В.- представник;

від відповідача: не з»явився;

Представникам сторін в судових засіданнях роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлялось.

Представник відповідача в судове засідання 18.08.2015р. не з"явився, своїм правом на участь у судовому розгляді не скористався, причин нез"явлення суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2015р. у справі №907/363/15 (суддя Васьковський О.В.) відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено прийняття об»єкту охорони на грудень 2014р. та надсилання виконавцем актів виконаних робіт замовнику.

ТОВ «Консорціум «Агенство економічної безпеки" подано апеляційну скаргу вих.№48-КА від 02.06.2015р., в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором «Про надання послуг з охорони» №01-КА/01-14 від 01.01.2014р. в розмірі 8 000,00грн., посилаючись на те, що договором не передбачено передання об»єкту охорони на певні місяці, а лише одноразово. Слід зазначити, що у замовника не було жодних претензій до передачі об»єкту під охорону при сплаті надання послуг ТОВ «Консорціум «Агенство економічної безпеки" за попередні місяці.

Також скаржник зазначає, що 01.01.2015р. направляв відповідачу два примірники акту виконаних робіт за грудень 2014 року для підписання, однак, в порушення п.п.3.4 договору останнім акти залишені без підпису та не повернуто скаржнику. Окрім того, дублікат зазначеного акту 16.02.2015р. направлявся відповідачу на його вимогу, отже останній був належним чином повідомлений про надсилання такого акту та мав можливість відреагувати на нього.

На думку скаржника, посилання скаржника на відсутність документального підтвердження отримання об»єкту під охорону на грудень 2014 року неправомірне, оскільки саме замовником порушено взяте зобов»язання по передачі об»єкту охорони. У зв»язку із відсутність вмотивованої відмови відповідача, скаржник вважає акт виконаних робіт підписаним та таким, згідно якого зобов»язання виконавця вважаються виконаними в повному обсязі.

ТОВ «Верховина-1030» у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду прийняте у відповідності до норм чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ „Консорціум""Агенство економічної безпеки" (виконавець) та відповідачем ТОВ „Верховина - 1030" (замовник) укладено договір про надання послуг з охорони №01 - КА/01 - 14 від 01.01.2014р., згідно якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання обов'язків по наданню послуг з охорони об'єкта замовника (Туристично - готельного комплексу), що знаходиться за адресою: с. Абранка Воловецького району Закарпатської області, (п. 1.1. договору, додаток №1 до договору) (а.с.11-14).

Відповідно до п. 3.1 договору за надані послуги замовник щомісячно перераховує виконавцю оплату в розмірі 8 000,00 грн. (п. 3.1. договору, додаток №2 до договору) (а.с.15). Оплата за цим договором здійснюється замовником шляхом перерахування визначених договором коштів на розрахунковий рахунок Виконавця не пізніше 10 числа кожного наступного місяця.

Згідно із п.3.3. договору на вимогу виконавця факт належного, якісного і своєчасного виконання своїх зобов'язань за договором додатково підтверджується актом виконаних робіт (наданих послуг). Замовник не пізніше дводобового терміну після отримання акту виконаних робіт зобов'язаний підписати вказаний акт, або надати мотивовану письмову відмову від підписання даного акту (п. 3.4. договору).

У випадку неповернення замовником підписаного акту виконаних робіт (наданих послуг) або ненадання мотивованої відмови від підписання даного акту у термін, зазначений в п.3.4 цього договору, акт виконаних робіт (наданих послуг) вважається дійсним, тобто таким, згідно якого зобов'язання виконавця вважаються виконаними належним чином, якісно, своєчасно та у повному обсязі (п.3.5 договору).

Як вбачається з умов договору (п.п.8.1,8.2 договору) термін дії договору встановлено на один рік з дати його підписання; якщо за 1 місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовженим на кожен наступний річний термін.

Позивач зазначає, що 01.01.2015р. направляв на адресу відповідача два примірника акту виконаних робіт за грудень 2014р., однак відповідач залишив їх без підписання та повернення. Однак позивачем не надано суду належних доказів у підтвердження надіслання відповідачу 01.01.2015р. зазначених примірників акту виконаних робіт за грудень 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією вих..№05-КА від 15.01.15 з вимогою сплати суму заборгованості в розмірі 8 000,00 грн. згідно направлених 01.01.2015р. відповідачу двох примірників акту виконаних робіт за грудень 2014р. (а.с.16). Відповідач листом №1/04 від 04.02.2015р. надав відповідь, в якому вказав про неотримання актів виконаних робіт за грудень 2014 року та попросив позивача надати докази отримання об'єкту під охорону (а.с.17).

Позивач супровідним листом №08-КА від 16.02.15 направив дублікати актів виконаних робіт №614 від 31.12.2014 року а.с.18-20).

25.02.15 відповідач листом №02/01 повернув дублікати актів виконаних робіт без підписання, обґрунтовуючи тим, що товариством не отримано документального підтвердження отримання об'єкту під охорону на грудень 2014 року, тому підписання надісланого акту не виявляється за можливе за відсутності правових підстав (а.с.21).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що ліцензією серії АГ №505053 від 18.11.10 позивачу надано дозвіл на надання послуг з охорони власності та громадян (а.с.69).

Позивач вважає, що, відповідач взятих на себе зобов'язань за договором належним чином не виконав, вартість наданих послуг за грудень 2014 року не оплатив, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 8 000,00грн., що стало підставою для звернення позивача з позовною заявою.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу приписів ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із договору про надання послуг з охорони №01 - КА/01 - 14 від 01.01.2014р. сторони передбачили, що факт належного, якісного і своєчасного виконання своїх зобов'язань за договором додатково підтверджується актом виконаних робіт (наданих послуг).

Матеріалами справи, а саме актами про надання послуг та банківськими виписками (а.с.50-64) підтверджується, що відповідач приймав та оплачував згідно умов договору послуги з охорони, за певні періоди дії договору.

Як зазначалось вище та встановлено судом першої інстанції, вимагаючи оплати за грудень 2014 року позивач наводить доводи, що послуги з охорони ним були надані відповідно до договору з підтвердженням у формі акта виконаних робіт (наданих послуг) надісланому відповідачу 01.01.2015 року. Відповідач заперечує факт отримання акта виконаних робіт (наданих послуг), який йому надсилався 01.01.2015 року та факт, що такі послуги надавалися у грудні 2014 року.

Об'єктом охорони згідно п.1.1. та додатку №1 до договору є готельно-туристичний комплекс, який розташований за адресою: Закарпатська обл., Воловецький район, с.Абранка.

Договором передбачено обов'язок замовника передати об'єкт охорони виконавцю на підставі двостороннього акту приймання-передачі, підписаного повноваженими представниками сторін протягом одного дня з моменту підписання цього договору (п.2.2.9).

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що в наявних матеріалах справи відсутні докази передачі об'єкту охорони з підписанням акту прийому-передачі.

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (абз.2 ст. 34 ГПК України).

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. Посилання скаржника на те, що об'єкт охорони фактично переданий під охорону і щоденно на охорону цього об'єкта заступали охоронники, згідно штатного розпису підприємства не підтверджується належними доказами. Матеріалами справи не підтверджено факту прийняття під охорону об'єкту охорони і надання ним послуг з охорони за грудень 2014 року на об'єкті визначеному в додатку №1 до договору.

Факт підписання актів виконаних робіт за попередні періоди (березень, квітень і т.д.) в межах дії договору не може слугувати доказом надання послуг з охорони за конкретний спірний період, тобто за грудень 2014 року. Подані акти свідчать, що такі послуги надавалися не за весь період від дати укладення договору, а вибірково за конкретні місяці.

З огляду на викладене судом правомірно відмовлено позивачу у стягненні з відповідача суми 8 000,00 грн. заборгованості.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2015р. у справі №907/363/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.08.2015р..

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.