ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 серпня 2015 р. Справа № 903/908/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньліспром», смт.Ратне, Ратнівський район

про стягнення 517 041, 56 грн.

Суддя: Пахолюк В.А.

Представники:

від позивача: Мірвода А.М. - представник, дов. № 241 від 03.06.2015 р.,

від відповідача: не прибув.

Суть спору:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Волкова О.Ю. звернувся до господарського суду Волинської області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньліспром» про стягнення 517 041, 56 грн. заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов кредитного договору № 75078-20/14-1 від 01.07.2014 щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 517 041, 56 грн., з яких 466 000,00 грн. - основна сума заборгованості за кредитом, 41 486,12 грн. - нараховані проценти, 2 974,13 грн. - сума пені за несвоєчасну сплату процентів, 5 094,25 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1 487,06 грн. - 30% річних за несвоєчасне погашення процентів, 2 547,13 грн. - 30% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 3 014,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. На підставі клопотання від 31.08.2015 р. до матеріалів справи долучає витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньліспром».

Разом з тим, позивачем подано заяву (вх..№ 01-67/53/15 від 31.08.2015 р.) в якій просить вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме: адмінбудинок загальною площею 285, 5 кв.м., що розташований в смт. Ратне, вул..Серпнева, 16, що належить ТОВ «Волиньліспром» згідно свідоцтва про право на власність № 142 від 28.07.2011 р.; будівлю складу загальною площею 1 296, 9 кв.м., що розташована за адресою смт.Ратне, вул..Серпнева, 16, що належить ТОВ «Волиньліспром» згідно свідоцтва про право на власність № 133 від 31.08.2009 р.; арочний склад загальною площею 507, 9 кв.м., що розташований за адресою смт.Ратне, вул..Серпнева, 16, що належить ТОВ «Волиньліспром» згідно свідоцтва про право на власність № 29 від 28.01.2011 р. та на розрахункові рахунки.

Заявлене клопотання обґрунтовує тим, що з боку відповідача існує грубе порушення взятих на себе зобов'язань у сумі грошових коштів, а також відсутність будь-яких пропозицій по погашенню заборгованості свідчить про фактичне ухилення відповідача від виконання зобов'язань.

Крім того, у зв'язку з відсутністю у позивача доказів права власності ТОВ «Волиньліспром» на вищезазначені об'єкти нерухомості, ним подано клопотання про витребування останніх у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації».

Відповідач заперечень по суті та предмету спору не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції (ухвали суду).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи викладене, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в матеріалах справи документами у відповідності до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (уповноважена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 01.07.2014 між Публічним акціонерним товариством Банк «Київська Русь» (Банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньліспром» (Позичальник, відповідач) укладено кредитний договір № 75078-20/14-1 (далі - кредитний договір).

Відповідно до умов кредитного договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надати кредитні кошти у розмірі 500 000, 00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути Кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кінцевий термін повернення кредиту - 30.06.2017. Процентна ставка за користування кредитом - 25% річних. Ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору, для обліку строкової заборгованості позичальника за кредитом банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № в Луцькому відділенні ПАТ «Банк «Київська Русь».

Підпунктом 3.1.3. пункту 3.1. кредитного договору визначено, що виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (повернення Кредиту, сплата процентів за користування ним, винагород, штрафних санкцій, інших платежів) забезпечується неустойкою згідно з умовами договору.

Пунктом 4.1., 4.2. кредитного договору передбачено, що повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. У випадку порушення Позичальником встановлених договором строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом.

Зважаючи на п. 4.5. кредитного договору, сплата Позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по останній робочий день поточного місяця. Проценти, нараховані за останній період користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з остаточним поверненням кредиту. У випадку порушення строків сплати процентів, сума несплачених в строк процентів вважається простроченою та переноситься Банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів.

Згідно з п. 8.1. кредитного договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

У випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами, згідно з договором, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення (п. 8.2. кредитного договору).

За змістом п. 8.6. кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити нараховані штрафні санкції за весь час прострочення ним виконання своїх зобов'язань за договором, починаючи з дня. наступного за днем, коли зобов'язання мало бути виконано до дня його фактичного виконання.

Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, перерахувавши на рахунок відповідача кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами № 7778 від 02.07.2014, № 1465 від 04.07.2014, № 7416 від 07.07.2014, № 5766 від 17.07.2014, копії яких наявні у матеріалах справи.

В той же час, відповідач свій обов'язок з повернення грошових коштів не виконав, кредитні кошти та відсотки за користування кредитом своєчасно не сплатив, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість, яка, станом на липень 2015, складає 466 000,00 грн. основної суми заборгованості за кредитом, 41 486,12 грн. несплачених відсотків.

25.06.2015 р. банк звертався до позичальника з повідомленням № 89/56 про відкликання кредиту, надавши останньому 5 - денний строк для дострокового повернення кредиту та процентів по ньому.

Зазначене повідомлення отримане боржником, однак залишене без задоволення.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт існування заборгованості відповідача за кредитним договором підтверджений матеріалами справи та розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Окрім того, виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення пені, відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України та на підставі положень розділу 8 кредитного договору, враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, та інфляційних втрат за період прострочення зобов'язання.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по кредиту та відсотках, відповідно до якого основна сума заборгованості за кредитом складає 466 000,00 грн., 41 486,12 грн. - нараховані проценти за період з 26.03.2015 р. по 02.07.2015 р., 2 974,13 грн. - сума пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 01.04.2015 р. по 02.07.2015 р., 5 094,25 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.04.2015 р. по 02.07.2015 р., 1 487,06 грн. - 30% річних за несвоєчасне погашення процентів за період з 01.04.2015 р. по 02.07.2015 р., 2 547,13 грн. - 30% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.04.2015 р. по 02.07.2015 р., 3 014,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції за період з 01.04.2015 р. по 31.05.2015 р., суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам кредитного договору.

Відтак, зазначені грошові суми підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Розглянувши вимогу позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У першому із зазначених випадків заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заява Позивача ґрунтована на припущеннях. Позивач не надав жодних доказів, з чого б можна було зробити висновок про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

З врахуванням відмови у задоволенні заяви щодо забезпечення позову, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у зв'язку з його безпідставністю.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 10 340, 83 грн. покладаються на відповідача у повному обсязі в доход Державного бюджету України.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 179, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 546, 549, 610-612, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 49, 66, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньліспром» (44100, Волинська обл., Ратнівський район, смт.Ратне, вул. Серпнева, 16, ) на користь

Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11а; ідентифікаційний код 24214088) заборгованість в сумі 517 041, 56 грн., з яких 466 000,00 грн. - основна сума заборгованості за кредитом, 41 486,12 грн. - нараховані проценти, 2 974,13 грн. - сума пені за несвоєчасну сплату процентів, 5 094,25 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1 487,06 грн. - 30% річних за несвоєчасне погашення процентів, 2 547,13 грн. - 30% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 3 014,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньліспром» (44100, Волинська обл., Ратнівський район, смт.Ратне, вул. Серпнева, 16, ) в доход Державного бюджету України судовий збір у сумі 10 340, 83 грн. за розгляд справи господарським судом Волинської області.

Повне рішення складено 02.09.2015 р.

Суддя В.А.Пахолюк