РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/13964/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Корпорації Державна науково-виробнича корпорація "Київський інститут автоматики"

про стягнення заборгованості в розмірі 633 141,51 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Гаркавенко С.В., за довіреністю

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - позивач) до Корпорації Державна науково-виробнича корпорація "Київський інститут автоматики" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 649 123,01 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/13964/15, розгляд справи призначено на 29.07.2015 р.

23.07.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 29.07.2015 р. представник позивача з'явився, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та клопотання про продовження строків розгляду справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 05.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/13964/15 позивач виконав частково.

У судове засідання 29.07.2015 р. представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 05.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/13964/15 відповідач не виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 29.07.2015 р. заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд прийняв її.

Розглянувши у судовому засіданні 29.07.2015 р. клопотання представника позивача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 29.07.2015 р. не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем та частковим виконанням позивачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 05.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/13964/15 та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 12.08.2015 р.

У судове засідання 12.08.2015 р. представник позивача з'явився, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 12.08.2015 р. не з'явився.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.01.1991 р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - позивач, постачальник) та Державною науково-виробничою корпорацією «Київський інститут автоматики» (далі - відповідач, споживач) було укладено Договір на постачання електричної енергії № 538 (далі - Договір).

07.04.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору, відповідно до якої Договір викладено в новій редакції згідно з Додатком 1 до цієї угоди.

З Договору вбачається, що його предметом є продаж електричної енергії споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач, в свою чергу, оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору (п. 1 Договору).

Відповідно до п. 2.3.3 Договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно з пунктами 2 та 2.2 Додатку «Порядок розрахунків» до Договору споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії заявленого на розрахунковий період за формою попередньої оплати. Остаточний розрахунок за спожиту активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього Договору здійснюється на підставі виставлених постачальником рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Позивач у своєму позові (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) зазначає про те, що відповідачем систематично порушуються договірні зобов'язання в частині оплати вартості поставленої електроенергії, внаслідок чого у відповідача за період з 01.10.2013 р. по 01.05.2015 р. виникла заборгованість за активну електричну енергію в розмірі 395 195,00 та 16 380,46 грн. за реактивну електричну енергію.

На підтвердження вищезазначеної заборгованості відповідача позивачем надано копії актів про використану електричну енергію, рахунків, рахунків-розшифровок, актів прийняття-передавання товарної продукції.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про електроенегетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно з п. 2.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 р. N 28, (далі - Правила) користування електричною енергією - споживання електричної енергії з дотриманням споживачем визначених відповідними договорами умов підключення електроустановок споживача до електричних мереж у точці приєднання, умов оплати купованої електричної енергії та режимів споживання електричної енергії для отримання договірних обсягів електричної енергії та величини потужності.

Відповідно до п. 1.3 Правил постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з п. 5.1 Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо наявності у відповідача заборгованості перед позивачем по оплаті за використану електричну енергію.

Судом досліджено наявні в матеріалах справи докази заборгованості відповідача перед позивачем та встановлено, що у відповідача існує заборгованість за спожиту активну електричну енергію за Договором в розмірі 395 195,00 грн. та 16 380,46 грн. за реактивну електричну енергію, а тому позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 31 346,90 грн., 3 % річних в розмірі 10 570,02 грн. та інфляційну складову боргу в розмірі 179 649,13 грн.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору споживач за несення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним Додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше розміру штрафних санкцій згідно з Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом визначено періоди нарахувань відповідно до умов Договору та приписів чинного законодавства України, а також здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3 % річних та інфляційної складової боргу, та встановлено, що зазначені суми розраховані позивачем вірно. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 31 346,90 грн., 3 % річних в розмірі 10 570,02 грн. та інфляційної складової боргу в розмірі 179 649,13 грн. підлягають задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором, з урахуванням пені, 3 % річних та інфляційної складової боргу, в розмірі 633 141,51 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Корпорації Державна науково-виробнича корпорація «Київський інститут автоматики» (04107, м. Київ, вулиця Нагірна, будинок 22; ідентифікаційний код: 05796251) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код: 00131305, р/р 1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області ПАТ «Ощадбанк» МФО 322669) заборгованість за спожиту активну електричну енергію в розмірі 395 195 (триста дев'яносто п'ять тисяч сто дев'яносто п'ять) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Корпорації Державна науково-виробнича корпорація «Київський інститут автоматики» (04107, м. Київ, вулиця Нагірна, будинок 22; ідентифікаційний код: 05796251) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код: 00131305; р/р 260029395 у ПАТ «ПУМБ» РЦ в м. Київ, МФО 334851) заборгованість за спожиту реактивну електричну енергію в розмірі 16 380 (шістнадцять тисяч триста вісімдесят) грн. 46 коп.

4. Стягнути з Корпорації Державна науково-виробнича корпорація «Київський інститут автоматики» (04107, м. Київ, вулиця Нагірна, будинок 22; ідентифікаційний код: 05796251) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код: 00131305; р/р 1 у ГУ по м. Києву та Київській області ПАТ «Ощадбанк», МФО 322669) пеню в розмірі 31 346 (тридцять одна тисяча триста сорок шість) грн. 90 коп., інфляційні втрати в розмірі 179 649 (сто сімдесят дев'ять тисяч шістсот сорок дев'ять) грн. 13 коп., 3 % річних в розмірі 10 570 (десять тисяч п'ятсот сімдесят) грн. 02 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 662 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 83 коп.

Повне рішення складено 17.08.2015 р.

Суддя О.В. Нечай