РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/15385/15
За позовом Приватного підприємства «Автомагістраль»

До Служби автомобільних доріг у Київській області

Про стягнення 6548219,43 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

Від позивача: Корзаченко В.М. - представник за довіреністю;

Від відповідача: Майданік В.В. - представник за довіреністю.

В судовому засіданні 12.08.2015 судом у відповідності до ст. 85 господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Автомагістраль» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Київській області 3% річних в сумі 146460,24 грн. за період з 26.03.2015 по 14.06.2015 включно, а також 6401759,19 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2015 по 31.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/15385/15, розгляд якої призначено на 06.07.2015.

В судовому засіданні 06.07.2015 оголошено перерву до 12.08.2015, про що присутніх представників повідомлено під розписку, яка наявна в матеріалах справи.

05.08.2015 позивачем через канцелярію Господарського суду міста Києва подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 238675,95 грн. за період з 26.03.2015 по 04.08.2015 включно, а також 6511755,06 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2015 по 30.06.2015.

Заява позивача про збільшення позовних вимог відповідає положенням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України і прийнята судом до розгляду. Подальший розгляд справи здійснюється в межах вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 238675,95 грн. за період з 26.03.2015 по 04.08.2015 включно, а також 6511755,06 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2015 по 30.06.2015.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем прострочено виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт за договором № 32Д-13 від 10.09.2013 та за договором №33Д-13 від 13.09.2013 на виконання робіт з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 36+500 - км 38+500 в межах Київської області, що є підставою для стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції. Обставини неналежного виконання зобов'язань відповідачем за вищевказаними договорами встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі № 910/21892/14 і в силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України повторного доказування не потребують.

Відповідач відзиву на позов не надав. Представник відповідача в судовому засіданні 05.08.2015 проти позову заперечував.

Справа відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається судом за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 05.08.2015 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної справи № 910/21892/14 Вищим господарським судом України, оскільки відповідачем не подано доказів, що касаційна скарга на судові рішення у справі № 910/21892/14 перебуває у провадженні суду касаційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.09.2013 між відповідачем, Службою автомобільних доріг у Київській області, як замовником, та позивачем - Приватним підприємством «Автомагістраль», як підрядником, укладено Договір № 32Д-13 на виконання робіт з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 36+500 - км 38+500 в межах Київської області (залишки робіт та додаткові роботи), відповідно до умов якого сторони погодили, що підрядник зобов'язується до грудня 2014 року виконати роботи з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 36+500 - км 38+500 в межах Київської області (залишки робіт та додаткові роботи), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

13.09.2013 між відповідачем, Службою автомобільних доріг у Київській області, як замовником, та позивачем - Приватним підприємством «Автомагістраль», як підрядником, укладено Договір №33Д-13 на виконання робіт з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 38+500 - км 42+000 в межах Київської області (залишки робіт та додаткові роботи), відповідно до умов якого сторони погодили, що підрядник зобов'язується до грудня 2014 року виконати роботи з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 38+500 - км 42+000 в межах Київської області (залишки робіт та додаткові роботи), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Пунктами 4.2. Договорів визначено, що замовник здійснює щомісячні та проміжні платежі за виконані роботи на підставі документів, визначених пунктом 4.1., підписаних уповноваженими представниками сторін в межах обсягів надходження коштів від Головного розпорядника коштів державного бюджету та інших джерел фінансування.

Відповідно до Актів приймання виконаних будівельних робіт за Договором № 32Д-13 та Договором №33Д-13, Приватним підприємством «Автомагістраль» виконано роботи на загальну суму 21999172,49грн., а саме: за Договором № 32Д-13 від 10.09.2013 - на суму 8591325,44 грн., а за Договором №33Д-13 від 13.09.2013 - на суму 13407847,05 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі № 910/21892/14 стягнуто з відповідача 21999172,49 грн. основного боргу, 329083,52 грн. 3 % річних, 2815894,08 грн. інфляційних втрат та 66802,92 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі № 910/21892/14 залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що відповідач, в порушення норм Цивільного кодексу України та умов Договору № 32Д-13 та Договору №33Д-13, не здійснив повну оплату за виконані роботи, чим порушив свої договірні зобов'язання.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/3208/15-г, яке набрало законної сили 21.04.2015, з відповідача на користь позивача було присуджено до стягнення 3% річних в сумі 305577,55 грн. за прострочення виконання зобов'язань за Договором № 32Д-13 від 10.09.2013 та Договором №33Д-13 від 13.09.2013 в період з 08.10.2014 по 28.02.2015, а також інфляційні втрати в сумі 3669579,08 грн. за період з 01.10.2014 по 28.02.2015.

У рішенні від 25.07.2002 по справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи викладене, а також в силу приписів ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факт порушення відповідачем договірних зобов'язань повторного доведення не потребує.

Відповідно до п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.11.2008 № 01-8/685 «Про практику застосування у вирішенні спорів деяких норм чинного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)», чинне законодавство не заперечує звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості.

Також у п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» відзначається, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зазначені підстави визначені у ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Належних та допустимих доказів виконання грошових зобов'язань перед позивачем з оплати 21999 172,49 грн. заборгованості за Договором № 32Д-13 від 10.09.2013 та Договором №33Д-13 від 13.09.2013 відповідач суду не надав.

Таким чином, грошове зобов'язання відповідача перед позивачем в сумі 21999172,49 грн. у жодний із передбачених чинним законодавством способів не припинилось, має місце прострочення його виконання у заявлений позивачем період, що згідно ст. 625 Цивільного кодексу України є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Суд, перевіривши наведені позивачем розрахунки заявлених до стягнення позивачем 3% річних та інфляційних втрат (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), погоджується з розрахунками щодо строків, сум, ставок нарахувань наведених показників на суму основної заборгованості в розмірі 21999172,49 грн., а саме: 3% річних в сумі 238675,95 грн. за період з 26.03.2015 по 04.08.2015 включно, а також 6511755,06 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2015 по 30.06.2015, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати у зв'язку із задоволенням позову покладаються на відповідача згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-А, ) на користь Приватного підприємства «Автомагістраль» (07351, Київська обл., Вишгородській район, с. Синяк, вул. Леніна, 68, ) 3% річних в сумі 238675 (двісті тридцять вісім тисяч шістсот сімдесят п'ять) грн. 95 коп., інфляційні втрати в розмірі 6511755 (шість мільйонів п'ятсот одинадцять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 06 коп., а також 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.08.2015.

Суддя Ю.М.Смирнова