ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа № 917/691/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Монастирській Є.С.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 04.11.2013 року);

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№3783П/1-43) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 року по справі №917/691/15,

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Люботин, Харківська область,

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова, с.Веприк, Гадяцький район, Полтавська область,

про стягнення 163321,57 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова, в якій просило стягнути заборгованість у розмірі 163321,57 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 20.08.2014 року договору №ТЕО-14/320-ПНСХ-ДХВ про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, з яких: 139434,33 грн. основний борг, 17846,50 грн. інфляційні втрати за період з 01.11.2014 року по 20.03.2015 року, 1197,69 грн. три проценти річних за період з листопада 2014 року по 20.03.2015 року та 4843,05 грн. пені за період з 01.01.2015 року по 20.03.2015 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 року у справі №917/691/15 (суддя Ківшик О.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 116615,49 грн. основного боргу, 17846,50 грн. інфляційних втрат, 1197,69 грн. 3% річних, 4843,05 грн. пені та 3266,43 грн. витрат по сплаті судового збору.

Припинено провадження в частині позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова 22818,84 грн. основного боргу.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилася та звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 року, а саме прийняти нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача тільки суму основного боргу в розмірі 116615,55 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 р. у справі № 917/691/15 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.08.2015 р.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10590 від 13.07.2015 року), та доповнення до відзиву (вх.№107814 від 17.07.2015 року та вх.№11968 від 17.08.2015 року) в якому вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду апеляційної скарги, не реалізував своє право на участь у судовому процесі та не забезпечив явку представника в судове засідання. Від відповідача на адресу суду надійшло клопотання (вх.№11198 від 27.07.2015 року) про розгляд справи без участі його представника.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника відповідача не була визнана обовязковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2014 р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) та Сільськогосподарським товариством імені Духова (замовник) було укладено Договір № ТЕО-14/320-ПНСХ-ДХВ про надання транспортно-екпедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом (а.с. 13-14, надалі Договір).

В договорі сторони погодили наступне:

- в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобовязується організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно із товарно-транспортною накладною) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобовязується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену цим договором плату (п. 1.1 Договору);

- ціна договору дорівнює сумарній вартості наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг, повязаних із перевезенням вантажу протягом дії цього договору та відображається в актах приймання-передачі наданих послуг (п. 2.1 Договору);

- плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, вказаних нижче та факту підписання ОСОБА_1 передачі-приймання наданих послуг. При відсутності зауважень щодо наданих послуг за Договором замовник підписує акт передачі прийняття наданих послуг протягом пяти банківських днів після його отримання, а також документів, що підтверджують надання послуг, а саме : оригінал товарно транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем, оригінал податкової накладної. У разі наявності претензій щодо наданих послуг замовник протягом пяти робочих днів з моменту отримання акту передачі прийняття наданих послуг зобовязаний направити мотивовану відмову від підписання акту (ч. 1 п. 2.4 Договору);

- датою надання послуг є дата підписання сторонами акту приймання - передачі послуг (п. 2.5 Договору);

- замовник зобовязаний сплатити виконавцю за надані послуги встановлену суму (пп. 3.3.7 п. 3.3 Договору);

- за порушення термінів оплати замовник виплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від вартості несвоєчасно виконаного зобов'язання (п. 4.7 Договору).

До Договору між сторонами було укладено (підписано представниками сторін та скріплено печаткою відповідача), зокрема, Додаток № 2, в якому сторони узгодили тарифи на перевезення кукурудзи та соняшника (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 15)

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань з надання замовнику послуг з перевезення на загальну суму 139434,39 грн. підтверджується наявними у справі копіями належним чином оформлених актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 16-20), а саме: акт № DON-1 від 16.10.2014 р. на суму 11 021,98 грн.; акт № DON-2 від 16.10.2014 р. на суму 11 796,86 грн.; акт № б/н від 24.10.2014 р. на суму 79 867,83 грн.; акт № б/н від 15.11.2014 р. на суму 25 725,19 грн. та акт № 25 від 21.11.2014 р. на суму 11 022,53 грн. (оригінали актів оглянуто судом та встановлено, що наявні у матеріалах справи копії відповідають оригіналам).

З огляду на те, що відповідач протягом тривалого часу не проводив оплату за отримані ним послуги за Договором, на адресу останнього позивачем було на адресу відповідача було направлено вимогу №б/н від 16.02.2015 р. щодо сплати вищезазначеної заборгованості (а.с.21). Зазначена вимога була отримана представником відповідача 24.02.2015 р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення № 319 про вручення поштового відправлення вимоги (а.с. 22) та залишена відповідачем без реагування.

З огляду на викладене, позивач зазначає, що оскільки відповідач зобов'язання по Договору щодо оплати отриманих послуг не виконав, заборгованість останнього складає 139434,39 грн., що стало підставою для звернення позивача з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 163321,57 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 20.08.2014 р. договору № ТЕО-14/320-ПНСХ-ДХВ про надання транспортно-екпедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, з яких: 139434,33 грн. основний борг, 17846,50 грн. інфляційні втрати за період з 01.11.2014 р. по 20.03.2015 р., 1197,69 грн. 3% річних за період з листопада 2014 р. по 20.03.2015 р. та 4843,05 грн. пеня за період з 01.01 2015 р. по 20.03.2015 р.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вищезазначеним Договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України не сплатив вартість отриманих послуг. Заборгованість останнього на момент подання позову складала 139434,39 грн.

28.05.2015 р. відповідачем було сплачено на рахунок позивача 22818,84 грн., що підтверджується випискою банку по рахунку

За таких обставин, на момент винесення рішення судом першої інстанції, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 22818,84 грн. була відсутня та позивачу було відомо про цей факт.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З аналізу наведеної норми вбачається, що господарський суд повинен припинити провадження у справі, якщо спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Враховуючи викладене та те, що на момент винесення оскаржуваного рішення між сторонам відсутній предмет спору стосовно 22818,84 грн. основного боргу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо припинення провадження у справі в цій частині.

Разом з тим, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 116615,49 грн. вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 4.7 Договору визначено, що у випадку порушення замовником строку розрахунку за отримані послуги останній сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від суми заборгованості.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4843,05 р. пені за період з 01.01.2015 р. по 20.03.2015 р.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1197,69 грн. трьох процентів річних за період з 01.11.2014 р. по 20.03.2015 р. та 17846,50 грн. інфляційних втрат за період з 01.11.2014 р. по 27.02.2015 р. Перевіркою наданих позивачем розрахунків встановлено, що вони здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства (ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України, 232 ГК України), положень договору (а саме п. 4.7 договору) та фактичних обставин справи.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів на спростування як суми основного боргу так і нарахованих на неї сум річних, інфляційних та пені. Заперечення відповідача фактично зводяться до того, що позивачем не доведено факту отримання від позивача оригіналів визначених п. 2.3 Договору документів та дати підписання актів приймання-передачі послуг, в звязку з цим у суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі твердження відповідача позбавлені належної переконливості, оскільки, як зазначає позивач, , акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) готувалися на СТОВ ім. Духова працівником останнього ОСОБА_3, повноваження якою підтверджуються довіреністю № 440 від 26.08.2014 р., а відповідно до розпорядження № 45/1 від 26.03.2014 р. "Про закріплення номерних печаток" номерна печатка № 8 закріплена саме за вказаною особою. Оригінали спірних актів додано позивачем до відзиву на апеляційну скаргу (а.с.119-123).

Разом з цим, згідно з ч. 4 ст. 62 Господарського Кодексу України однією із ознак підприємства як юридичної особи є наявність печатки зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Чинне законодавство України не встановлює уніфікованої форми акту приймання-передачі послуг, покладені в підставу позову акти приймання-передачі послуг відповідають загальним вимогам до первинних бухгалтерських документів згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки вказані у них відомості дають змогу ідентифікувати юридичну особу відповідача, що брала участь у здійсненні вказаних господарських операцій, а також містять дату їх підписання. Слід зазначити, що факт надання позивачем та факт отримання відповідачем послуг на загальну суму 139434,39 грн. та наявність заборгованості останнього з оплати їх вартості відповідач визнав.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 року по справі №917/691/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 20.08.2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.