номер провадження справи 1/34/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.08.2015 Справа № 908/4878/14

Суддя господарського суду Запорізької області Немченко О.І., розглянувши матеріали скарги № 523/510 від 03.06.2015 р. Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш про визнання незаконними та скасування постанов Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівельників, 32) від 29.04.2015 р. та від 18.05.2015 р. ВП № 47394942 з виконання судового наказу від 08.04.2015 р. у справі № 908/4878/14

За позовом: Публічного акціонерного товариства Новокраматорський машинобудівний завод (84305, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, буд.5)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш (87535, м. Маріуполь, майдан Машинобудівників, буд. 1)

про стягнення 3 510 886 грн. 33 коп.

Від представників сторін:

позивача: не зявився;

відповідача: не зявився;

виконавчої служби: не зявився

ВСТАНОВИВ:

04.06.2015 р. Публічне акціонерне товариство Азовзагальмаш звернулось до господарського суду Запорізької області із скаргою № 523/510 від 03.06.2015 р. про визнання незаконними та скасування постанов Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.04.2015 р. та від 18.05.2015 р. ВП №№ 47394942 та зупинення цього виконавчого провадження до розгляду даної скарги.

Враховуючи, що на час подання скарги, справа № 908/4878/14 знаходилась у вищестоящий інстанції, господарський суд Запорізької області ухвалою від 08.06.2015 р. у справі № 908/4878/14 відкладав вирішення питання про прийняття скарги до повернення матеріалів справи із суду вищої інстанції.

18.06.2015 р. матеріали справи № 908/4878/14 повернулись до господарського суду Запорізької області.

Розглянувши матеріали скарги, суд дійшов до висновку про прийняття до розгляду скарги Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш в частині визнання незаконними та скасування постанов Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.04.2015 р. та від 18.05.2015 р. ВП № 47394942.

Ухвалою 19.06.2015 р. у справі № 908/4878/14 скаргу було призначено до розгляду на 14.07.2015 р. о 16 год. 00 хв., про що всі учасники судового процесу були повідомлені належним чином.

07.07.2015 р. електронним звязком та 13.07.2015 р. поштою від виконавчого органу надійшли заперечення на скаргу, в яких останній просив відмовити заявникові у задоволенні скарги та розглянути справу без участі представника виконавчого органу. У запереченнях виконавчий орган, зокрема, вказував на те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.04.2015 р. отримана боржником саме 12.05.2015 р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, копія якого була додана. Вказує на те, що оскаржувані постанови відповідають чинному законодавству, а отже підстав для їх скасування немає.

14.07.2015 р. від заявника надійшло клопотання про відкладення судового засідання з розгляду цієї скарги, у звязку із простоєм на підприємстві.

В судове засідання 14.07.2015 р. представники учасників судового засідання не зявились.

Враховуючи неявку представників учасників судового процесу та беручи до уваги клопотання заявника, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання заявника та відкладення розгляду скарги на 04.08.2015 р., про що сторони були повідомлені належним чином.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 04.08.2015 р. не зявились.

Неявка представників учасників судового процесу не перешкоджає розгляду скарги.

По закінченні судового засідання, судом було винесено ухвалу про відхилення скарги, за наступних підстав:

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно із ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з п. 9.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за змістом частини четвертої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" і частини першої статті 121-2 ГПК розгляду господарським судом підлягають ті скарги на рішення, дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби, які подано прокурором або сторонами виконавчого провадження (стягувачем чи боржником), відкритого на підставі виданого господарським судом виконавчого документа.

Так, предметом судового розгляду є вимоги, викладені боржником у скарзі про: визнання незаконними та скасування постанов Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.04.2015 р. ВП №№ 47394942 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та від 18.05.2015 р. ВП №№ 47394942 про арешт коштів.

Як встановлено судом, у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Донецькій область перебуває на виконанні виконавче провадження ВП 47394942 з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 № 908/4878/14 про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ПАТ «НКМЗ» суми.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Зазначене положення міститься і у п. 9.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року за № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України».

При розгляді таких скарг, суди мають враховувати, що підставами для визнання постанов недійсними можуть бути їх невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який їх виніс. Обов'язковою умовою визнання цих постанов недійсними є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідних постанов прав та охоронюваних законом інтересів боржника.

Суд вважає, що оскаржувані постанови не порушують охоронювані законом інтереси боржника, та винесені у відповідні до чинного законодавства, і підстави для їх скасування відсутні, у звязку із наступним:

На підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» 29.04.2015 р. державним виконавцем постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.04.2015 р., було накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові, у межах суми звернення стягнення 3296126 грн. 70 коп.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном.

Отже, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою від 29.04.2015 р., відповідає вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідна постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не зважаючи на наявність чи відсутність коштів на рахунках боржника. До того ж, як вже зазначалось, оскаржуваною постановою було накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові, однак у межах суми звернення стягнення 3296126 грн. 70 коп.

Посилання скаржника на Інструкцію № 74/5 від 15.12.1999 р. в обґрунтування своїх доводів, є безпідставними, оскільки вказана Інструкція втратила чинність.

Так, постанову про арешт коштів боржника від 18.05.2015 р. було винесено, у звязку із надходженням заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника, на підставі ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.ст. 11, 52 Закону України «Про виконавче провадження». Арешт на кошти накладено в межах суми 3625739 грн. 37 коп.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Постанова про арешт коштів боржника також відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» і не порушує прав та законних інтересів боржника.

Отже, зазначені постанови є цілком правомірними, які забезпечують реальне виконання рішення суду.

Доводи боржника щодо неврахування виконавчим органом розстрочення виконання судового рішення також не є підставою для скасування постанов, оскільки станом на 18.05.2015 р. виконавчий орган не отримував відповідної ухвали суду про розстрочення виконання рішення суду від 14.05.2015 р. у справі № 908/4878/14. Належні докази повідомлення про це виконавчого органу відсутні. До того ж, вказана ухвала суду оскаржувалась. Також, слід зазначити, що відповідно до п. 3.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012 р. у разі якщо державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження накладено арешт на майно, в т.ч. на кошти боржника, до закінчення строку для самостійного виконання, боржник може запропонувати державному виконавцю списати кошти, необхідні для виконання рішення, з його рахунку та зарахувати їх на відповідний рахунок органу ДВС з подальшим перерахуванням стягувачу.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, скарги повинні подаватись до суду в разі порушення законних прав та інтересів скаржника. Тобто подання скарги є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

В даному випадку, скаржник не довів правомірність своїх вимог та не відповідність оскаржуваних постанов вимогам чинного законодавства, компетенції органу, який їх виніс та порушення їх винесенням своїх законних прав та обовязків.

Відповідно до п. 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року за № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд визнає доводи скаржника неправомірними та відхиляє скаргу.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи органу виконавчої служби щодо отримання скаржником постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 12.05.2015 р., оскільки надані докази в підтвердження цих доводів, не містять зазначення про направлення цим поштовим відправленням саме цієї постанови та отримання саме цієї постанови боржником 12.05.2015 р. .

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш про визнання незаконними та скасування постанов Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.04.2015 р. ВП 47394942 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та від 18.05.2015 р. ВП 47394942 про арешт коштів боржника відхилити.

Ухвала набирає законної сили в день її винесення.

Копію цієї ухвали направити учасникам судового процесу.

Ухвалу оформлено та підписано 18.08.2015 р.

Суддя

господарського суду

Запорізької області ОСОБА_1