ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2015 р. Справа № 909/317/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кордюк Г.Т.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання: Ляпінському В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс" за № 15/06-15 від 15.06.15

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15

у справі № 909/317/15

за позовом: ПАТ "Грін Банк", м. Київ

до відповідача-1: ПП "ПМК-7", м. Івано-Франківськ

до відповідача-2: ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс", м. Івано-Франківськ

про стягнення солідарно заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1/1061 від 21.03.2014 в розмірі 1 767 486,23 грн., з яких:

- 1 498 750,00 грн. - заборгованість за основним зобов'язанням;

- 226 071,12 грн. - прострочена заборгованість по процентах за користування кредитними коштами;

- 23 730,24 грн. - поточна заборгованість по процентах за користування кредитними коштами;

- 18 934,87 грн. - пеня за своєчасно непогашені проценти

Представники сторін - не з'явилися;

Рішенням Господарського суду Івано - Франківської області від 09.06.15 у справі № 909/317/15 (суддя Малєєва О.В.) задоволено позов публічного акціонерного товариства "Грін Банк" до приватного підприємства "ПМК-7", товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськбудтранс" про стягнення солідарно заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1/1061 від 21.03.2014 в розмірі 1 767 486,23 грн, з яких 1 498 750,00 грн - заборгованість за основним зобов'язанням, 249 801,36 грн - проценти за користування кредитними коштами, 18 934,87 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

При цьому місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а тому зважаючи на укладення між ПАТ «Грін Банк» та ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс" договору поруки №№1/1061(П) від 21.03.2014 дійшов висновку про стягнення з позичальника ПП"ПМК-7" та поручителя ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс" заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15 року у справі № 909/317/15, ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс" подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15 року у справі № 909/317/15 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що місцевим гоподарським судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої повязаної з неї справи №909/488/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськбудтранс" до ПП"ПМК-7" та до ПАТ "Грін Банк" про визнання недійсним п. 4.3 договору поруки № 1/1061 (П) від 21.03.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Грін Банк" в особі відділення № 3 м. Івано-Франківська "Львівської регіональної дирекції" та ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс" та визнання незаконною бездіяльності ПП "ПМК-7" щодо неповідомлення ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс" про укладення додаткового договору від 29.08.2014 про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії № 1/1061 від 21.03.2014.

Крім того, скаржник, зазначає, що вимога ПАТ «Грін Банк» про виконання зобов'язання за вих №20-18/1087/3 від 22.10.2014 року підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасово адміністрації, яка призначена на підставі постанови Правління НБУ 25.09.2014 року № 98. Однак на момент розгляду справи № 909/317/15 постанова правління НБУ від 24.09.2015 р. №595/БТ і від 25.09.14 №98 є скасованою в судовому порядку, і рішення суду у цій справі набрало законної сили. А тому вимога ПАТ «Грін Банк» за вих №20-18/1087/3 від 22.10.2014 року не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 34 ГПК України, тобто належною та допустимою вимогою про дострокове погашення кредиту. Таким чином Господарським судом Івано-Франківської області порушено ст. 34 ГПК України.

6 серпня 2015 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду.

При цьому, позивач зазначає, що твердження апелянта про те, що вимога ПАТ «Грін Банк» про виконання зобовязання була підписана особою, яка діяла на підставі скасованої постанови Правління НБУ від 25.09.14 №98 є безпідставним, оскільки на момент вчинення підпису, як зазначає позивач, не було навіть подано позову про скасування вказаної постанови Правління НБУ. Крім того, як зазначає позивач, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.07.15 рішення судів на які покликається в своїх доводах апелянт скасовані.

Сторони у судове засідання явку уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки не повідомили хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернуте відділенням поштового звязку, та знаходиться у матеріалах справи.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного:

21.03.2014 між ПАТ "Грін Банк" та ПП "ПМК-7" (позичальник), укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1/1061, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надає йому кредити (транші), ліміт заборгованості за якими в сумі не перевищує 1 500 000,00 грн. із сплатою 23% річних та кінцевим строком повернення не пізніше 19.03.2016 року (п. 1.1 договору). Крім того, Додатковою угодою від 29.08.2014 року внесено зміни до п. 1.3 кредитного договору - збільшено проценти до 30% річних.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору банк видає позичальнику кредит (транші) за умови наявності вільних кредитних ресурсів, шляхом перерахування суми кредиту (траншів) згідно з п. 1.2 цього договору на рахунок позичальника.

В п. 2.6. договору визначено, що позичальник зобов'язується погашати кредит за наступним графіком: починаючи з 01.04.2015 року щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця рівними частинами в сумі 125000 грн. та кінцевим строком повернення не пізніше 19.03.2016 року.

Згідно з п. 2.3 договору проценти за користування кредитом розраховуються банком виходячи із фактичної наданої суми кредиту та фактичного терміну користування ним. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день остаточного погашення кредиту. Кількість днів для розрахунку процентів визначається методом факт/360. Нарахування процентів здійснюється щоденно. Позичальник сплачує нараховані проценті в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше 10 числа кожного місяця, та в день строку погашення.

Як зазначено в п. 3.3.3 договору, позичальник взяв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі виконати зобов'язання перед банком.

Пунктом 1.6 договору сторони погодили, що будь-яке порушення відповідачем умов цього договору надає право позивачу в порядку, передбаченому цим договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених цим договором строків виконання зобов'язання, вимагати від відповідача дострокового погашення кредиту та інших передбачених цим договором платежів.

Відповідно до п. 3.2.4. договору передбачено право банку у будь-який момент достроково витребувати надані раніше кредитні кошти у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, в тому числі несплати або прострочки сплати процентів за користування кредитом.

Розділом 4 договору передбачено перелік штрафних санкцій для сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Факт виконання позивачем свого обов'язку з перерахування відповідачу на визначений договором рахунок кредитних коштів у розмірі 1500000,00 грн. підтверджується випискою особового рахунку (а.с. 17).

Однак позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував. Як вбачається з відомості нарахування відсотків та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30.03.2015, позивач з жовтня 2014 року не здійснював сплату відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч.1 п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Таким чином, як підтверджується матеріалами справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, станом на 19.03.2015 заборгованість позичальника по поверненню кредиту становить 1 498 750,00 грн, по відсотках - 249 801,36 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів в разі прострочення повернення чергової частини.

Аналогічне положення міститься в п. 1.6 кредитного договору.

В п.3.2.4. договору також передбачено право банку у будь-який момент достроково витребувати надані раніше кредитні кошти у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, в тому числі несплати або прострочки сплати процентів за користування кредитом.

Зважаючи на наведені вище обставини, а також відпговідно до умов п.3.2.4. договору банк направив позичальнику вимогу про виконання зобов'язання вих №20-18/1087/3 від 22.10.2014, в якій просив достроково погасити кредит та сплатити заборгованість по відсотках. Направлення даного листа позичальнику підтверджується поштовою квитанцією №446 від 03.11.2014 та повідомленням про вручення даного поштового відправлення 07.11.2014.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання є пенею. Відповідні положення містяться в ст. ст. 230-232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 4.1 договору за несвоєчасне погашення кредиту та/або сплату процентів, комісій, банк має право стягнути з позичальника пеню у розмірі діючої на період прострочення подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку позивача станом на 30.03.2015 сума пені за прострочення сплати процентів становить 22 913,19 грн. Враховуючи заявлення вимоги про стягнення пені в сумі 18 934,87 грн. місцевим гоподарським судом зроблено вірний висновок щодо задоволення позову в цій частині.

Таким чином, загальна заборгованості за кредитним договором станом на 30.03.2015 становить 1 767 486,23 грн, з яких 1 498 750,00 грн - заборгованість за основним зобов'язанням, 249 801,36 грн - проценти за користування кредитними коштами, 18 934,87грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ "Грін Банк" та ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс", як поручителем, укладено договір поруки №1/1061(П) від 21.03.2014 року, згідно з п. 1.1 якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність з ПП "ПМК-7" перед банком в повному обсязі за неналежне виконання позичальником умов договору, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісії, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором.

За умовами п. 4.3. договору поруки підписанням цього договору поручитель дав згоду і підтвердив свої зобов'язання по будь-яких змінах та доповненнях, що вносилися чи будуть внесені в майбутньому, в тому числі що будуть мати наслідком збільшення його відповідальності перед банком за кредитним договором.

У п. 2.1 договору поруки сторони встановили, що у випадку невиконання боржником повністю або частково всіх або окремих боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором банк має право звернутися до поручителя з письмовою вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як зазначено ч. 1-2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зважажаючи на наведене встановлена судом заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з позичальника ПП"ПМК-7" та поручителя ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс" в солідарному порядку.

Твердження апелянта стосовно безпідставності відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказане клопотання було відхилено не рішенням суду першої інстанції, а окремою ухвалою суду першої інстанції від 09.06.2015 року, яка не є предметом апеляційного оскарження та в якій суд мотивував відмову в задоволенні клопотання тим, що: «Згідно ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законам або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки сам факт оскарження вказаного договору поруки не впливає на його чинність, то розгляд справи № 909/448/15 не впливає на можливість вирішення даного спору. В разі визнання в подальшому договору поруки недійсним дана обставина може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Зважаючи на наведене, місцевим господарським судом підставно відмовлено в задоволенні вказаного клопотання про зупинення провадження у справі.

Посилання відповідача-2 на те, що вимога ПАТ «Грін Банк» про виконання зобов'язання вих №20-18/1087/3 від 22.10.2014 року підписана не уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасово адміністрації, оскільки постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №826/20045/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 було визнано протиправними та скасовано постанову Правління НБУ №595/БТ від 24.09.2014 "Про віднесення ПАТ "Грін Банк" до категорії неплатоспроможних" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №98 від 25.09.2014 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Грін Банк", до уваги не приймається, оскільки в матеріалах справи міститься ухвала Вищого адміністративного суду України від 16.07.15 у справі №К/800/15389/15, К/800/15168/15 якою зазначені судові рішення скасовано.

Наведеним підтверджується наявність в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасово адміністрації ОСОБА_3 повноважень на підписання вимоги про виконання зобовязань №20-18/1087/3 від 22.10.14.

Враховуючи викладене вище, перевіривши обґрунтованість виникнення суми основної заборгованості, відсотків та пені, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд Львівської області правильно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1/1061 від 21.03.2014 в розмірі 1 767 486,23 грн., з яких: - 1 498 750,00 грн. - заборгованість за основним зобов'язанням; 249 801, 36 грн. проценти за користування кредитними коштами; - 18 934,87 грн. - пеня за своєчасно непогашені проценти.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З аналізу вищевказаного, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що місцевим господарським судом вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому його належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

З врахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 "Івано-Франківськбудтранс" без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, встановлені ст. ст. 109, 110 ГПК України.

Повний текст постанови складений 26.08.2015 року

Головуючий - суддя Кордюк Г.Т.

суддя Данко Л.С.

суддя Марко Р.І.