КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Справа№ 910/9860/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Кропивної Л.В.

Від позивача - Царюк В.В. (довір. №1026 від 07.10.14);

Від відповідача - Рябченко В.О. (довір. №Д-062/2014 від 28.02.14);

Нетецький А.С. ( довір. №Д-098/2014 від 13.05.14);

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р.

у справі № 910/9860/15 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод"

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг війського та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

про визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/9860/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що спірна угода суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що суд необґрунтовано відмовив позивачу в клопотанні про залучення до участі у справі на стороні позивача третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме компанію «Bel Trading Consulting Ltd.» а також Міністерство Оборони Грузії.

Загальна сума коштів, яка була отримана комітентом від комісіонера склала 8063453,36 доларів США, а не 8233453,36 доларів США, як вказано в договорі комісії. Недоотримання за угодою коштів у повному обсязі є правовою підставою для оспорювання Угоди від 01.06.2012 року про припинення зобов'язання за договором комісії №USE-20.3-236-D/K-07/110 від 29.08.2007 року.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила.

29.08.2007 між ДК з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт", як комісіонером, та ДП "Миколаївський ремонтно-механічний завод", яке комітентом, укладено договір комісії №USE-20.3-236-D/K-07/110, за умовами якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити від свого імені за рахунок та в інтересах комітента правочин з продажу на експорт майна комітента на умовах даного договору і додатків до нього.

Відповідно до п. 1.1 Статуту ДП "Миколаївський бронетанковий завод", підприємство є правонаступником всіх прав та обов'язків державного підприємства "Миколаївський ремонтно-механічний завод».

01.06.2012 між комісіонером та ДП "Миколаївський бронетанковий завод" (попереднє найменування: ДП "Миколаївський ремонтно-механічний завод") (комітент за договором) укладена угода про припинення зобов'язання за договором комісії від 29.08.2007 №USE-20.3-236-D/K-07/110, виходячи з того, що:

на виконання доручення комітента за договором комісії укладено додаткову угоду №21 до зовнішньоекономічного контракту від 05.03.2007 №USE-20.1-17-К/KЕ-07 про продаж (поставку) іноземному покупцеві майна комітента, визначеного договором комісії;

з отриманих від покупця грошових коштів комісіонер передав (перерахував) комітенту грошові кошти у загальній сумі 8 233 453, 36 дол. США і комітент безумовно підтверджує отримання цих коштів від комісіонера;

комітент прийняв та відшкодував комісіонеру його витрати на виконання доручення за договором комісії в сумі еквівалентній 28 971, 75 дол. США;

комітент сплатив комісіонеру комісійну плату за виконання доручення за договором комісії, яка разом з нарахованим податком на додану вартість (20%) складає суму еквіваленту 426 938, 63 дол. США;

комітент не виконав у повному обсязі та у визначений договором комісії строк зобов'язання з передачі майна комісіонерові для його поставки покупцеві, що виникло з договору комісії, виконана комітентом частина цього зобов'язання у грошовому вираженні складає 5 699 000,00 дол. США, прострочена не виконана частина цього зобов'язання у грошовому вираженні складає 5 699 000,00 дол. США, керуючись ст.ст.604, 651, 653, 654 та главою 69 ЦК України, сторони уклали угоду про припинення зобов'язання про наступне: сторони домовились припинити зобов'язання з передачі комітетом комісіонеру майна, що виникло з договору комісії у частині, що залишилась не виконаною на момент укладення цієї угоди, шляхом заміни цього зобов'язання новим зобов'язанням, що виникає з п. 2 цієї угоди. Загальна вартість не переданого комітентом комісіонеру майна складає 5 699 00,00 дол. США, перелік цього не переданого майна наведено у додатку №1 до цієї угоди.

Комітент безумовно зобов'язується сплатити (повернути) комісіонерові грошові кошти у сумі еквівалентній 2 990 363,74 дол. США шляхом їх безготівкового перерахування на поточний банківський рахунок комісіонера, зазначений у п. 9 цієї угоди, в гривнях за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день перерахування, протягом 30 днів з дня укладення цієї угоди.

Пунктом 4 цієї угоди сторони погодили, що вона набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цією угодою.

Позивач в обґрунтування позовних вимог щодо недійсності угоди крім п.п. 3-9 посилається на те, що :

1.Угода є невід'ємною частиною договору комісії, що укладена між позивачем та відповідачем суперечить правовій природі договору комісії, оскільки право вимоги, або будь-які претензії щодо майна повинен висувати покупець, але ніяк не комісіонер, який по суті договору є тільки посередником між комітентом та покупцем;

2.відповідач не є власником майна за договором та не є власником коштів, оскільки кошти він отримував від покупця для перерахування їх комітенту, що підтверджується актами виконаних робіт, звітами, які надавав комісіонер комітенту про виконання взятого на себе доручення, а також пп.6.6.1, 6.6.2, 6.6.3 договору комісії від 29.08.2007, де прямо передбачено порядок розрахунків покупця з комітентом через комісіонера;

3.Відсутні докази пред'явлення претензій або інших вимог з боку покупця до відповідача про стягнення з них безпідставно отриманих коштів;

4.Не підтверджується сума, яка нібито була отримана комітентом.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст.ст. 626, 628, 627 Цивільного кодексу України, зміст правочину становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

29.08.2007 між позивачем та Державним підприємством "Миколаївський ремонтно-механічний завод" , яке в подальшому перейменовано у Державне підприємство "Миколаївський бронетанковий завод" (позивач), та є правонаступником Державного підприємства "Миколаївський ремонтно-механічний завод" укладено договір комісії №USE-20.3-236-D/K-07/110.

Предметом позовних вимог є вимога позивача про недійсність саме угоди від 01.06.2012 про припинення зобов'язання за договором комісії №USE-20.3-236-D/K-07/110, крім п. 3-9.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Вказана спірна угода в розумінні ст.202 ЦК України є правочином, вчиненим у письмовій формі, в якому дії сторін спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст угоди (правочину) становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких сторони угоди (учасники правочину) домовилися. Зміст угоди закріплено у її пунктах.

Крім того пунктами 4-7 угоди передбачено, що угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цією угодою. Правовідносини сторін, не врегульовані даною угодою, регулюються чинним законодавством України. Сторони заявляють та гарантують, що особи, які підписують (укладають) цю угоду, наділені достатнім обсягом повноважень для такого підписання (укладання) та отримали усі необхідні для цього попередні згоди, дозволи, погодження, ін., що передбачені установчими документами та внутрішніми актами сторін. Ця угода, невід'ємною частиною якої є додаток № 1 (перелік не переданого майна), складена та підписана сторонами українською мовою у двох автентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному примірнику для кожної зі сторін.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оспорювані пункти угоди які вона містить не суперечать законодавству.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про невідповідність спірної угоди, крім п. 3-9 вимогам чинного законодавства є безпідставними та не підтверджені матеріалами справи. Укладена позивачем та відповідачем угода за своїм змістом не є договором комісії в розумінні глави 69 ЦК України, а є домовленістю сторін, вираженою у письмовій формі до договору комісії.

Оскільки позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що спірна угода суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, правові підстави для визнання спірної угоди недійсною відсутні.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/9860/15 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9860/15.

Повний текст постанови складено та підписано 25.08.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Л.В. Кропивна