КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа№ 910/11845/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Остапенка О.М.

за участю представників:

від прокуратури - Біньковська А.В., посвідчення № 009568 від 15.10.2015;

від позивача - Дзюбайло О.О., довіреність № 01-22/6-106 від 17.01.2015;

від відповідача - Повар О.М., довіреність № б/н від 05.01.2015;

від третьої особи - Міністерства інфраструктури України - Сєчко А.В., довіреність № 3188/15/14-15 від 16.06.2015;

від третьої особи - ТОВ "Інтеравіа" - представник не прибув;

від третьої особи - ТОВ "Аерохендлінг" - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.07.2015 про припинення провадження у справі № 910/11845/14 (суддя Ломака В.С.) за позовом державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерства інфраструктури України, та за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" та товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг", про стягнення 37 550 052,60 грн., за участю прокуратури Київської області.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2015 провадження у справі № 910/11845/14 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України через наявність арбітражної оговорки в договорі.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 07.07.2015 у справі № 910/11845/14 скасувати та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що оскільки заборгованість заявлена позивачем до стягнення, знаходиться поза межами дії договору, то вміщене в ньому арбітражне застереження до даних правовідносин не застосовується.

Представники прокуратури, апелянта та третьої особи - Міністерства інфраструктури України в судовому засіданні 17.08.2015 надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.08.2015 року надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Треті особи - ТОВ "Інтеравіа" та ТОВ "Аерохендлінг" правом на участь представників в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми в даному судовому засіданні від третіх осіб до суду не надійшло.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню з наступних підстав.

Між позивачем, як обслуговуючою компанією, та відповідачем, як перевізником, укладено договір у вигляді Додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 р. до стандартної угоди про наземне обслуговування від січня 2004 року про надання наземного обслуговування літаків.

Відповідно до параграфів 1 і 2 Додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009 р. позивач зобов'язався забезпечити послуги з наземного обслуговування, в тому числі надання місць для базування повітряних суден, обслуговування на пероні, обслуговування посадки та зльоту ПС, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, обслуговування вантажу та пошти, тощо.

Згідно з під-параграфом 7.1 параграфу 7 додатку В 1.1/02.1.1-23.9-7 від 01.06.2009, в редакції п. 14 додаткової угоди № 30 від 27.02.2014, сторони домовились, що спори, розбіжності чи вимоги, які виникають між сторонами з додатку або у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його дійсності, недійсності, порушення, зміни чи розірвання, підлягають розгляду та вирішенню в арбітражі міста Цюріх (Швейцарія) згідно з Швейцарським регламентом Міжнародного Арбітражу Арбітражного інституту Торгових Палат Швейцарії, що діє на момент звернення до арбітражу. Арбітраж складається з трьох арбітрів, мова засідання - англійська, право, що застосовується до додатку - матеріальне право України.

Ця додаткова угода набирає чинності з моменту укладення та є невід'ємною частиною додатку. Сторони домовились, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України цієї додаткової угоди застосовуються до відносин між сторонами, що виникли з 01 лютого 2014 р. Умови додатку та основної угоди застосовуються в частині, що не суперечить умовам цієї додаткової угоди. За наявності розбіжностей між положеннями цього додаткового договору та положеннями додатку та основної угоди, пріоритет мають положення цього додаткового договору (п. 15 додаткової угоди № 30 від 27.02.2014 р.).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2015 провадження у справі №910/11845/14 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

З наведеним висновком місцевого господарського суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 визначено, що частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, згідно із ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду (арбітражу), крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, та спорів, передбачених п. 4 ч. 1 цієї статті.

Передбачену ч. 2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України згоду сторін спору щодо передання спору на розгляд третейського суду (арбітражу) не можна розглядати як відмову від права звернення до господарського суду за захистом права чи охоронюваного законом інтересу, адже це суперечило б задекларованими в ст. 55 Конституції України принципам судового захисту прав і свобод людини і громадянина, відповідно до яких кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а також принципам, передбаченим в ст. 8 Конституції України щодо гарантування звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України. (Принципи про які йдеться в ст. 55 Конституції України, відповідно до ч. 4 п. 1 рішення Конституційного Суду України від 10.01.2008, № 1-рп/2008 "У справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду)"), стосуються не лише судового захисту прав і свобод людини і громадянина, а й юридичних осіб).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи приписи вказаних правових норм та характер правовідносин сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наявність арбітражного застереження у договорі не виключає права державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернутися до господарського суду для вирішення спору.

Аналогічної позиції дотримується також і вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 06.03.2013 у справі № 3/5027/496/2011, від 12.01.2011 у справі №18/113 та від 02.03.2011 у справі № 05-6-38/428.

Слід також зазначити, що у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок на звернення до арбітражного суду.

Для такого звернення, необхідна наявність волі обох сторін (тобто наявність угоди про передачу даного (саме цього) спору на розгляд арбітражного суду.

Лише за наявності волі обох сторін про розгляд спору арбітражним судом, оформленої відповідним зверненням до суду, господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі.

Проте, по-перше: у даному випадку воля на передачу спору до арбітражного суду у позивача відсутня, а по-друге: на момент укладення договору даного спору не існувало, а отже відповідно угода про передачу саме цього спору на розгляд арбітражного суду не укладалась та до господарського суду не подавалась.

З огляду на те, що позивач не виразив волю на розгляд спору арбітражним судом і категорично заперечив проти цього, чинне законодавство України не позбавляє його права на вирішення спору господарським судом.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України юридичним та фізичним особам гарантовано право на звернення до господарського суду, згідно із встановленою підвідомчістю справ.

Відповідно до пункту 3 ст. 6 Закону України "Про судоустрій України" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Угоди про відмову у зверненні за захистом до суду є недійсними.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції є нормами прямої дії.

В Узагальненнях Верховного Суду України від 11.02.2009 "Про практику застосування судами Закону України "Про третейські суди" зазначено, що виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та положень статей 3, 15 Цивільного кодексу України, статей 1, 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, очевидним стає висновок про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав та інтересів, у тому числі шляхом оскарження дій і рішень.

Отже, пріоритет у розгляді даного спору належить саме господарському суду, як органу судової влади, а не арбітражному суду, вказаному у договорі.

З урахуванням наведеного, за наявності спірних правовідносин суд не вправі відмовити особі в розгляді позовної заяви, якщо з матеріалів справи вбачається, що даний спір підвідомчий господарському суду.

Тому, незалежно від того знаходиться чи ні заборгованість, заявлена до стягнення, в межах дії договору, даний спір підлягає вирішенню в господарських судах України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки застосування в даному випадку місцевим господарським судом пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України є неправильним.

Частиною 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Тому, ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню та відповідно справа № 910/11845/14 направленню для подальшого розгляду до господарського суду.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у постанові в разі скасування чи зміни рішення повинно бути зазначено, зокрема, про новий розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги з урахуванням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.07.2015 року у справі № 910/11845/14 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 07.07.2015 року у справі № 910/11845/14 скасувати.

3. Справу №910/11845/14 передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

О.М. Остапенко