номер провадження справи 8/119/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 Справа № 908/3570/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до відповідача Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137)

про стягнення 25358167 грн. 28 коп. пені, 32601 443 грн. 74 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 7888071 грн. 86 коп. річних процентів

Суддя І. А. Попова

Представники:

Від позивача: не з'явився (Ященко Р.Ю., дов. № 14-135 від 13.05.2014 р. - в засіданні 15.07.2015 р.)

Від відповідача: Литвиненко Ж.М., дов. № 53/20-19 від 05.01.2015 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 25358167 грн. 28 коп. пені, 32601 443 грн. 74 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 7888071 грн. 86 коп. річних процентів.

В судовому засіданні, відкритому 02.07.2015 р., оголошувалися перерви до 15.07.2015р., 06.08.2015 р., 11.08.2015 р. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 11.08.2015 р.

В судове засідання 11.08.2015 р. позивач свого представника не направив, про причини неявки суд не сповістив.

Позивач в судовому засіданні 06.08.2015 р. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, відповідно до ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 22, 193, 231 ГК України. В обґрунтування вимог вказує, що на виконання умов договору № 13/3781-ТЕ-13, укладеного з відповідачем 18.03.2013 р., в січні - грудні 2013 р. позивач передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 373164910 грн. 34 коп. Факт приймання природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Позивач вказує, що на момент подачі позовної заяви відповідачем в повному обсязі сплачено суму основного боргу, однак розрахунки за поставлений природний газ проводилися невчасно. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у відповідності до п. 7.2 договору № 13/3781-ТЕ-13 від 18.03.2013 р. позивачем заявлено до стягнення 25358167 грн. 28 коп. пені. Також, у відповідності до ст. 625 ЦК України до стягнення заявлено 7888071 грн. 86 коп. річних процентів та 30601443 грн. 74 коп. втрат від інфляції грошових коштів.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив. У відзиві на позов вказує, що в несвоєчасному та неповному проведення розрахунків за спожитий в спірному періоді природний газ його вина відсутня, а прострочення було зумовлено винними діями (бездіяльністю) з боку позивача. У відповідності до п. 3.4 договору підставою для остаточних розрахунків є акти приймання-передачі газу. Відповідач вказує, що акти приймання-передачі природного газу за період з січня по березень 2013 р. (щодо природного газу, поставленого для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками) підписані позивачем лише 31.03.2012 р., за період з січня по липень 2013 р. (щодо природного газу, поставленого для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням) підписані позивачем лише 29.09.2013 р., за період грудень 2013 р. (щодо природного газу, поставленого для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням) підписані позивачем лише 29.01.2014 р. Оскільки фактично спожиті відповідачем в спірному періоді обсяги природного газу не відповідали передбаченим п. 2.1 договору відповідач не міг здійснювати оплату природного газу за спірний період з вини позивача. Прострочення відповідача у зобов'язанні зумовлене простроченням позивача, яке полягало в затягуванні підписання позивачем актів приймання-передачі природного газу за спірний період. Також, в відповідач зазначає, що сторони вподальшому в період дії договору № 13/3781-ТЕ-13 змінили порядок і строки розрахунків за природний газ, а саме: в погашення заборгованості за природний газ розрахунки за спірний період здійснювалися між сторонами в порядку, визначеному Постановою КМУ від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій». 23 жовтня 2014 р. між сторонами підписані договори № 893/30 та № 894/30 про організацію взаєморозрахунків, відповідно до умов яких перерахуванню підлягала загальна сума 157665094 грн. 37 коп. - це заборгованість за договором від 18.03.2013 р. № 13/3781-ТЕ-13, що визначено пунктом 5 вказаних договорів, тобто за спірний період. Відповідач свій обов'язок по договорам про організацію взаєморозрахунків виконав належним чином та у повному обсязі, про зо свідчать платіжні доручення № 2 та № 5 від 27.10.2014 р. Відповідач вважає, що строки виконання зобов'язання ним було дотримано, а тому підстави для застосування положень п. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.2 договору відсутні.

Заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз» (продавець, позивач у справі) та Концерном «Міські теплові мережі» (покупець, відповідач у справі) укладено договір № 13/3781-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ, на умовах цього договору. Пунктом 2.1 договору сторони погодили обсяги газу, що планується передати.

Згідно пункту 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Ціна газу визначена сторонами в розділі 5 договору.

Згідно пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місцем поставки газу.

Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 р. і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Як свідчать вивчені матеріали, на виконання умов договору № 13/3781-ТЕ-13 позивач передав відповідачу протягом січня - грудня 2013 року імпортований природний газ в обсязі 372570 тис. куб. м. на загальну суму 373164910 грн. 34 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (наявні в матеріалах справи а.с 26-60, т. 1), підписаними уповноваженими особами сторін та скріплені печатками підприємств. Зазначені акти, відповідно до договору, є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Відповідач оплатив вартість отриманого природного газу із порушенням строків, обумовлених п.6.1 договору, внаслідок чого позивачем на суму заборгованості за певні періоди прострочення нараховані відповідачу пеня у розмірі 25358167 грн. 28 коп., річні проценти у розмірі 7888071 грн. 86 коп. та втрати від інфляції грошових коштів в розмірі 30601443 грн. 74 коп.

Судом встановлено, що 23.10.2014р. сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької облдержадміністрації, Департаментом фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради, Департаментом житлово-комунального господарства Запорізької міської ради укладено договори № 893/30 та № 894/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік").

За змістом п. 1 договорів № 893/30 та № 894/30, предметом договорів є організація проведення взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30.

Пунктом 8 договорів № 893/30 та № 894/30 сторони погодили, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти у сумі 1644589 грн. 58 коп. та 156020504 грн. 79 коп. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з Договором від 18.03.2013 року № 13/3781-ТЕ-13 за 2013 рік.

За змістом п/п 2 п. 11 та п. 16 договорів № 893/30 та № 894/30, з метою виконання договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору та засвідчують, що після виконання Договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета Договору.

Зазначений договір не є новацією в розумінні ч.2 ст. 604 ЦК України та не припиняв первісні зобов'язання за договором поставки газу. Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

У даному випадку умовами укладених Договорів № 893/30 та № 894/30 від 13.10.2014 р. передбачено погашення основної заборгованості за поставлений газ, не включаючи при цьому суми нарахованих позивачем пені, відсотків річних та інфляційних втрат. Укладення договорів про організацію взаєморозрахунків не звільняє відповідача від зобов'язання щодо сплати пені, інфляційних втрат та річних процентів за невиконання умов Договору купівлі-продажу газу № 13/3781-ТЕ-13, оскільки субвенції з державного бюджету є лише способом компенсації відповідачу недоотриманих коштів внаслідок різниці у тарифах та не дають йому права не виконувати зобов'язання за укладеними господарськими договорами та уникати відповідальності за порушення їх умов.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Щодо заперечень відповідача про відсутність його вини з несвоєчасного проведення розрахунків за отриманий природний газ внаслідок підписання позивачем актів приймання-передачі з порушенням строку, встановленого п. 3.4 договору №13/3781/ТЕ-13, суд зазначає наступне:

По-перше, пунктами 3.1,3.3,3.4 розділу 3 договору сторони узгодили, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця; право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі; після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як вбачається, позивач (продавець) та відповідач (покупець) по-різному витлумачуючи зміст пунктів 3.4 та 6.1 договору №13/3781-ТЕ-13, неоднаково розуміють термін виконання зобов'язання з оплати щомісячно поставленого газу.

Так, частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, пунктом 6.1 договору №13/3781-ТЕ-13, встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.3.4 договору №13/3781-ТЕ-13 акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п.6.1 цього договору, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів, чим спростовуються твердження відповідача.

Отже, пункт 6.1 договору та його інші положення не ставлять обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання відповідного акту.

Слід зауважити, що умови договору не містять жодних застережень з цього приводу, зокрема, щодо можливості відліку 14-денного строку оплати з дня підписання акта приймання-передачі газу. Тому час підписання сторонами відповідного акту ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов'язанням відповідача.

По-друге, суд критично ставиться до заперечень відповідача в тій частині, що договорами про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок оплати отриманого у 2013 році газу, тому немає підстав вважати зобов'язання по оплаті простроченими. Суд зазначає: 1) договір № 13/3781-ТЕ-13 про постачання газу не містить будь-яких посилань на постанову КМУ № 20 від 11.01.2005 р. щодо порядку розрахунків; 2) строки оплати отриманого природного газу встановлені договором, порядок оплати - щомісяця; 3) постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 р. «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» визначено, що розрахунки відповідно до цього порядку проводяться за згодою учасників, тобто участь у таких розрахунках не є обов'язковою; 4) при укладені договору на 2013 р. сторони не могли передбачити обсяги субвенцій, що будуть надані з Державного бюджету місцевим бюджетам на відповідні цілі у 2014 р. (а не на 2013 р.). Також безпідставними є аргументи відповідача щодо зміни строків виконання зобов'язань по оплаті, оскільки така зміна умов оплати відбулася лише у жовтні 2014 р., на той час як зобов'язання були порушені у 2013 р.

У відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що сторонами по справі 23.10.2014 р. укладено договори про організацію взаєморозрахунків, сторони несуть відповідальність за невиконання належним чином взятих на себе зобов'язань за договором № 13/3781-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу до моменту зміни деяких умови порядку здійснення розрахунків згідно укладених договорів про організацію взаєморозрахунків. Суд вважає, що позивач необґрунтовано здійснив нарахування річних процентів в період після укладення договорів від 23.10.2014 р.

Крім того, безпідставним є нарахування річних процентів за період до укладення договору № 13/3781-ТЕ-13 від 18.03.2013 р., тобто з 14.02.2013 р. по 14.04.2013 р. Умовами договору № 13/3781-ТЕ-13 передбачено, що договір поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 р. Однак, станом на 14.02.2013 р., 14.03.2013 р. зобов'язання відповідача щодо оплати отриманого природного газу не виникли.

Правомірним є нарахування річних процентів з 14.04.2013 р. до моменту укладення договорів про організацію взаєморозрахунків № 893/30 та № 894/30 від 23.10.2014 р.

Розрахунок заявленої до стягнення суми річних процентів в розмірі 7888071 грн. 86 коп., нарахованих з 14.04.2013 р. по 27.10.2014 р. за кожним актом відповідно, судом перевірено. Суд вважає розрахунок заявлених позивачем до стягнення річних процентів помилковим. По-перше, розрахунок річних процентів слід обмежити терміном з 14.04.2013 р. по 22.10.2014 р. По-друге, відповідно до постанови Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. за перерахунком правомірною є сума річних процентів в розмірі 7335785 грн. 91 коп., нарахованих за період з 14.04.2013 р. по 22.10.2014 р., з урахуванням того, що позивачем неправомірно здійснено нарахування на день фактичної оплати.

Щодо розрахунку втрат від інфляції грошових коштів в розмірі 32601443 грн. 74 коп. за період з квітня 2013 р. по жовтень 2014 р. суд зазначає, що відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальністю за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Судом встановлено, що відповідачем допускалися порушення строку оплати за отриманий природний газ. Позивач розраховує втрати від інфляції грошових коштів із суми, яка визначена з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, що є невірним. Судом здійснено розрахунок, відповідно до якого розмір втрат від інфляції грошових коштів складає 32521456 грн. 74 коп. Суд вважає вимоги про стягнення втрат від інфляції грошових коштів в розмірі 32601443 грн. 74 коп. такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 32521456 грн. 74 коп.

Вимоги про стягнення пені в розмірі 25358167 грн. 28 коп. пені, нарахованої за період з 14.02.2013 р. до 27.10.2014 р. позивач обґрунтовує п. 7.2 договору.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок суми заявленої до стягнення пені, суд вважає його невірним, а саме при розрахунку позивачем допущено нарахування пені на день фактичної оплати. Крім того, період нарахування пені починається з 14.04.2015 р. (з моменту виникнення зобов'язань по оплаті отриманого газу, та обмежується датою до 23.10.2014 р., тобто до моменту укладення договорів про організацію взаєморозрахунків № 893/30 та № 894/30 від 23.10.2014 р. Судом здійснено перерахунок пені, відповідно до якого правомірно нарахованою є пеня в розмірі 22981062 грн. 11 коп. за період з 14.04.2013 р. по 22.10.2014 р.

Позовні вимоги задовольняються частково.

Заперечення відповідача спростовано вищевикладеним.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, ст. 193 ГК України, ст.ст. 526 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код ЄДРПОУ 200772 (двадцять два мільйони дев'ятсот вісімдесят одна тисяча шістдесят дві) грн. 35 коп. пені, 7335785 (сім мільйонів триста тридцять п'ять тисяч сімсот вісімдесят п'ять) грн. 91 коп. річних процентів, 32521456 (тридцять два мільйона п'ятсот двадцять одна тисяча чотириста п'ятдесят шість) грн. 74 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 69740 (шістдесят дев'ять тисяч сімсот сорок) грн. 24 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 21 серпня 2015 року.

Суддя І.А. Попова