донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.08.2015р. справа №908/2844/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:ОСОБА_5, представник за дов. № 01-187 від 25.12.14р.
від відповідача:не з"явився

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» м.Маріуполь, Донецька область

на рішення господарського судуДонецької області
від17.06.2015 року
у справі№ 908/2844/15 (суддя Подколзіна Л.Д.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Дніпрополімермаш» м.Дніпропетровськ
до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» м.Маріуполь, Донецька область
простягнення суми боргу за договором №1938 від 07.08.2014р. у розмірі 1 632 406,80грн., пені у розмірі 48 073,30грн., 3% річних у розмірі 9 878,08грн., інфляційних у розмірі 276 650,34грн.

ВСТАНОВИВ:

12.05.2015р. до господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариство Дніпрополімермаш» м.Дніпропетровськ з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» м.Маріуполь, Донецька область про стягнення суми боргу за договором №1938 від 07.08.2014р. у розмірі 1 632 406,80грн., пені у розмірі 48 073,30грн., 3% річних у розмірі 9 878,08грн., інфляційних у розмірі 276 650,34грн. (а.с.4-7).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.04.2015р. по справі №908/2844/15 позовну заяву Публічного акціонерного товариства Дніпрополімермаш» м.Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» м.Маріуполь, Донецька область про стягнення суми боргу за договором №1938 від 07.08.2014р. у розмірі 1 632 406,80грн., пені у розмірі 48 073,30грн., 3% річних у розмірі 9 878,08грн., інфляційних у розмірі 276 650,34грн. направлено для розгляду за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області, у зв»язку з відновленням роботи господарського суду Донецької області за адресою: 61022, м.Харків, пр.Леніна,5 (а.с.3).

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.05.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі №908/2844/15 та призначено її розгляд на 03.06.2015р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.06.2014р. позовні вимоги задоволені повністю (а.с.51-53).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпрополімермаш» суму боргу за договором №1938 від 07.08.2014р. у розмірі 1 632 406,80грн., пені у розмірі 48 073,30грн., 3% річних у розмірі 9 878,08грн., інфляційних у розмірі 276 650,34грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 39 340,17грн.

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем обладнання та не сплати у встановлені договором терміни за нього.

Відповідач, Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення господарського суду Донецької області від 17.06.2015р. в частині стягнення пені у розмірі 48 073,30грн., 3% річних у розмірі 10,89грн. та інфляційних у розмірі 87 786,00грн. та постановити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволені зазначених позовних вимог (а.с.94-95).

Апелянт наполягає на тому, що господарським судом не було надано належної оцінки факту спливу строку договору, у зв»язку з чим було порушено ч.1 ст.631 ЦК України, ч.7 ст.180 ГК України та призвело до необґрунтованого стягнення пені у розмірі 48073,30грн.

Скаржник зазначив, що, місцевим господарським судом не додержані виконання п.п.3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року в частині нарахування інфляційних втрат.

На думку апелянта, місцевий суд не послався на жодну норму права, на підтвердження стягнення інфляційних, а лише зазначив, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат не суперечить вимогам чинного законодавства.

Також, в порушення вимог ч.1 ст.530 ЦК України, судом першої інстанції не враховано, що строк оплати за видатковою накладною №0101 від 01.10.2014р. (п.8 специфікації №1) визначено, що датою поставки є дата прибуткового ордеру з відміткою в ЦПП та обраховується не з дати видаткової накладної (01.10.2014р.), а з дати прибуткового ордеру (02.10.2014р.), як визначено сторонами у Специфікації №1.

Таким чином, апелянт вважає, що викладені вище порушення норм матеріального та процесуального права призвели до безпідставного стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних нарахувань у розмірі 135870,19грн.

13.08.2015р. від позивача до Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу №юр-0408-01 від 04.08.2015р., в якому позивач просив залишити без змін рішення місцевого господарського суду від 17.06.2015р. у даній справі, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 106-109).

Апелянт у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Дніпролімермаш» є юридичною особою (ідентифікаційний код 00218615), що підтверджено випискою з ЄДРПОУ, довідкою з ЄДР (а.с.23, 24).

Відповідач, Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» є юридичною особою (ідентифікаційний код 00191129), що підтверджено довідкою із ЄДРПОУ та свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.58, 59).

07.08.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» (за договором покупець, далі - відповідач) та Публічним акціонерним товариством Дніпрополімермаш» (за договором постачальник, далі позивач) було укладено договір на придбання технологічного обладнання №1938.

З предмету договору вбачається, що постачальник зобов»язується передати, а покупець прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору).

Згідно п.2.1 договору, кількість, номенклатура обладнання зазначається у специфікаціях до договору, які є невід»ємною частиною.

Розділом 3 договору сторони визначили умови та строки поставки.

Так, згідно п. 3.2. договору постачальник зобовязується поставити обладнання на умовах поставки, вказаних в Специфікаціях у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010 року.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що строки поставки обладнання вказуються в специфікаціях.

Розділом 4 договору сторони визначили ціну і загальну суму договору.

Так, поставка обладнання здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, які вказані в специфікаціях та включають в себе податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркировки та інші витрати постачальника, які звязані з поставкою обладнання (п.4.1 договору).

Загальна сума договору визначається як сумарна вартість обладнання, поставка якого здійснюється згідно наданих до нього специфікацій (п.4.3 договору).

Відповідно до п. 5.2. договору, оплата за поставлене обладнання буде здійснюватися протягом строку, вказаного в специфікації, який рахується з моменту поставки обладнання та надання документів, вказаних в п. 6.3. договору.

Датою оплати обладнання вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п.5.3 договору).

Розділом 7 договору сторони визначили відповідальність сторін.

Так, пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадку порушення більш чим на 30 календарних днів строку оплати обладнання, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання, але не раніше виконання вимог установчих документів сторін щодо необхідності надання згоди на укладення органами правління сторін, які мають відповідні повноваження (п.10.4).

Даний договір діє до 31.12.2014р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобов»язань ( у тому числі гарантійних) за договором (п. 10.5 договору).

Специфікаціями до договору сторони визначили номенклатуру, виготовлювача, рік випуску, якісні характеристики, кількість, ціну за одиницю та загальну вартість, а також а також строк поставки та оплати (п.п. 4, 5 специфікації).

Специфікацією №1 від 07.08.2014р. (а.с.15) сторони погодили, що вартість обладнання, яке поставляється у відповідності з даною специфікацією, складає 110 339,00 грн., ПДВ 20% складає 22 067,80грн. Загальна вартість обладнання з ПДВ складає 132 406,80 грн. Одночасно у п. 4 специфікації встановлено, що строк поставки: 60 календарних днів з моменту укладення специфікації. Відповідно до п.5 специфікації строк оплати поставлених ресурсів: 100%, протягом 75 календарних днів від дати надходження ТМЦ.

Специфікацією №2 від 07.08.2014р. (а.с.16) сторони погодили, що вартість обладнання, яке поставляється у відповідності до даної специфікації, складає 1 250 000,00грн., ПДВ 20% складає 250 000,00 грн. Загальна вартість обладнання з ПДВ складає 1 500 000,00 грн. Одночасно у п. 4 специфікації встановлено, що строк поставки: по графіку. Відповідно до п.5 специфікації строк оплати поставлених ресурсів: 100%, протягом 75 календарних днів від дати надходження ТМЦ.

Також, сторонами до специфікації №2 був погоджений і підписаний графік поставки відповідно до якого, період поставки визначено - листопад 2014р. (а.с.16, зворотній бік).

На виконання умов договору позивач поставив на адресу відповідача обладнання, що підтверджується видатковими накладними: №0101 від 01.10.2014р. на суму 132 406,80грн. та №2701 від 27.11.2014р. на суму 1 500 000,00 грн., які містяться у матеріалах справи (а.с. 17, 19)

Факт отримання покупцем товару підтверджується підписом представника покупця у вказаних накладних, які скріплені печатками і довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей (№4075 від 27.11.2014р., №3266 від 29.09.2014р.), які наявні у матеріалах справи (а.с.18, 20).

Також, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами складені, підписані уповноваженими особами і скріплені печатками ОСОБА_5 приймання-передачі №2 від 01.10.2014р. на суму 132 406,80 грн. та №1 від 27.11.2014р. на суму 1 500 000,00 грн. (а.с.21, 22).

Позивач зазначає, що станом на 20.04.2015 року за відповідачем утворилася заборгованість за поставлене обладнання у розмірі 1632406,80грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Крім того, позивачем заявлені до стягнення сума пені за період з 11.02.2015р. по 20.04.2015р. у розмірі 48 073,30грн., 3% річних у розмірі 9 878,08грн. та інфляційні у розмірі 276 650,34грн.

За таких обставин позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо стягнення боргу, пені, 3% річних та інфляційних за договором поставки.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договір (на придбання технологічного обладнання) поставки № 1938 від 07.08.2014р. є за своєю правовою природою договором постачання, правовідносини за яким регулюються главою 30 параграф 1 Господарського кодексу України та главою 54 параграф 3 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов»язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов»язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зоов»язується прийняти мано (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов»язан вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов»язковості договору для виконання сторонами.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

З огляду на фактичні обставини справи, здійснення між сторонами господарських зобов»язань підтверджується видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи (а.с.17, 19).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо доведеності факту отримання відповідачем обладнання та не сплати за накладними у встановлені договором терміни, тому вважає висновок суду про стягнення боргу у розмірі 1 632 406,80 грн. обґрунтованим та документально підтвердженим.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню згідно п.7.2 Договору у розмірі 48 073,30грн.

Щодо вимог позивача в частині стягнення пені за період з 16.12.2014р. по 20.04.2015р. та з 11.02.2015р. по 20.04.2015р. у розмірі 48 073,30грн., колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст.216 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України)

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

У відповідності до частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

За приписом п.7.2 договору у випадку порушення більш чим на 30 календарних днів строку оплати обладнання, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період.

Приймаючи до уваги наведене і те, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача за договором № 1938 від 07.08.2014р. у розмірі 1 632 406,80грн., за видатковими накладними від 01.10.2014р. та від 27.11.2014р., то розмір пені до стягнення складає 48 073,30грн.

Перевіривши розрахунок пені судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 48 073,30грн. за період з 16.12.2014 року по 20.04.2015 року та за період з 11.02.2015 року по 20.04.2015 року за видатковим накладними від 01.10.2014р., від 27.11.2014р. обґрунтовані, доведені та правомірно задоволені господарським судом.

Щодо стягнення 3% річних у розмірі 9878,08грн. та інфляційних у розмірі 276650,34грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи наведені приписи законодавства та перевіривши заявлені до стягнення 3% річних у сумі 9 878,08 грн. за період 16.12.2014р. по 20.04.2015р, та інфляційні у сумі 276 650,34грн. за період з 16.12.2014р. по 20.04.2015р. та з 11.02.2015р. по 20.04.2015р., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення цих вимог у повному обсязі.

Твердження апелянта щодо припинення дії договору №1938 від 07.08.2014р. не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору та спростовується матеріалами справи.

Доводи апелянта про те, що строк оплати за видатковою накладною №0101 від 01.10.2014р. вираховується не з дати видаткової накладної (01.10.2014р.), а з дати прибуткового ордеру (02.10.2014р.), колегією суддів відхиляються, оскільки вказаний прибутковий ордер від 02.10.2014р., на який посилається відповідач є виключно внутрішнім документом останнього.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення немає, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» м.Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 17.06.2015р. у справі №908/2844/15 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 17.06.2015р. у справі №908/2844/15 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді І.В.Зубченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим:1 у справу; 1позивачу; 1 відповідачу; 1 ДАГС; 1ГС Донецької обл.