РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р. Справа № 918/470/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Рівненської області від 13.07.15 р.

у справі № 918/470/15 (суддя Качур А.М. )

позивач ОСОБА_1 особа - підприємець ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 районна спілка споживчих товариств

про стягнення збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов договору в сумі 3 415 115 грн. 00 коп.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_4 (довіреність від 25.08.2015р.);

відповідача - ОСОБА_5 (довіреність №38 від 25.05.2015 року).

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 11.08.2015 року по 25.08.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господаського суду Рівненської області від 13.07.2015 року припинено провадження у справі № 918/470/15 за позовом ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств про стягнення збитків, завданих внаслідок неналежного виконання умов договору в сумі 3 415 115,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Рівненської області скасувати, справу направити до місцевого господарського суду для розгляду по суті.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого суду, обставинам справи.

Відповідач - ОСОБА_3 районна спілка споживчих товариств у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2014 року між ОСОБА_3 районною спілкою споживчих товариств (орендодавець/відповідач) та ОСОБА_1 особою - підприємцем ОСОБА_2 (орендар/позивач) був укладений договір оренди № 9 (далі - договір оренди, а.с.15-16), згідно п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування приміщення позначене на плані № 1-2 на першому поверсі торгового центру "Рікос", площею 7,0 (сім) метрів квадратних, що знаходиться за адресою: Рівненська область, смт. Володимирець, вул. Поштова, 19, згідно з актом прийняття-передачі основних засобів, що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з актом прийняття-передачі до договору, орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору в строкове платне користування приміщення позначене на плані № 1-2 на першому поверсі торгового центру "Рікос", площею 7,0 (сім) метрів квадратних, що знаходиться за адресою: Рівненська область, смт. Володимирець, вул. Поштова, 19 (а.с.17).

Договір та акт скріплено печатками та підписами уповноважених представників сторін.

Серед обов'язків орендодавця, визначених пунктом 3.1.2. договору, вказаний його обов'язок обладнати об'єкт оренди сучасними засобами охорони від несанкціонованого проникнення сторонніх осіб і засобами протипожежної сигналізації, а також організувати цілодобову охорону об'єкта оренди за власний рахунок.

Відповідно до пункту 8.5. договору сторони визначили, що крім сплати неустойки, сторона, що порушила зобов'язання за цим договором, зобов'язана відшкодувати іншій стороні всі збитки, заподіяні таким порушенням.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження № 0001152 та повідомлення Кузнецовського міського відділу УМВС України в Рівненській області від 11.06.2015 року, в ніч з 09 грудня на 10 грудня 2014 року в смт. Володимирець, невідома особа, через вікно ТЦ "Рікос", який знаходиться по вул. Поштовій, 19, проникла в середину приміщення та шляхом пошкодження гіпсокартонної стіни, проникла до магазину "Золото Срібло", звідки викрала золоті та срібні прикраси, що належать приватному підприємцю ОСОБА_2. Як вказала потерпіла їй завдано матеріальний збиток на загальну суму 3 415 114,00 грн. За вказаним фактом Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України. Станом на 11.06.2015 року досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення будь-кому із осіб не вручалось, кінцевого процесуального рішення за результатами розгляду даного кримінального провадження не приймалось (а.с. 19,98).

ОСОБА_1 особа підприємець ОСОБА_2 посилаючись на те, що орендодавець, всупереч взятим на себе договірним зобов'язанням, належним чином не виконав умови договору в частині обов'язку обладнати обєкт оренди сучасними засобами охорони від несанкціонованого проникнення сторонніх осіб та забезпечити цілодобову охорону (пункт 3.1.2 договору оренди), що на її думку, стало наслідком крадіжки майна та спричинення їй збитків, звернулася до господарського суду з позовом стягнення 3 415 115 грн. збитків.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, припинив провадження у справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 80 ГПК України.

При цьому, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваній ухвалі, що в п.8.11 договору оренди сторони дійшли згоди, що будь-який спір, що виникає щодо цього договору або у зв'язку із ним, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Третейського суду при Рівненській облспоживспілці (33028, м. Рівне, вул. Чорновола, 13). Дана згода сторін викладена у письмовій формі, є дійсною, а відповідач, посилаючись на домовленість сторін викладену у письмовій формі, наполягає на розгляді даного спору Третейським судом при Рівненській облспоживспілці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно ст.6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ч.2 ст. 12 ГПК України, підвідомчий господарським судам спір може бути передано на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсним актів, а також спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

Рішенням Конституційного суду України від 10.01.2008 року № 1-рп/2008 у справі №1-3/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз. 7, 11 ст. 2, ст. 3, п. 9 ст. 4 та розділу "Третейське застереження" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських відносин може бути переданий його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом (ст. 17 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом (ч.ч. 6,9 ст.12 Закону України "Про третейські суди").

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 8.11 договору оренди сторони дійшли згоди, що будь-який спір, що виникає щодо цього договору або у зв'язку із ним, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Третейського суду при Рівненській облспоживспілці (33028, м. Рівне, вул. Чорновола, 13). Сторони погодились з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись регламент та Положення Третейського суду при Рівненській облспоживспілці.

Тобто, підписавши договір оренди із третейським застереженням, сторони погодили, що будь-які суперечки та спори щодо даного договору між ними підлягають розгляду третейським судом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи (п.4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, далі - Постанова Пленуму).

Як роз'яснено в пункті 4.2.3 Постанови Пленуму провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (п.5 ч.1 ст.80 ГПК). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то:

- у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК.

При цьому господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Колегією суддів було встановлено, що третейська угода, яка міститься в тексті договору оренди сторонами не оскаржена, є чинною та не визнавалась недійсною, а представник відповідача в суді першої інстанції наполягав на вирішенні спору саме третейським судом.

За таких обставин, враховуючи:

- закріплене ч. 5 ст. 55 Конституції України право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та неможливість скасування або обмеження цього конституційного права (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України);

- встановлену законодавством та п.8.11 чинного договору оренди можливість розгляду господарського спору третейським судом;

- обов'язковість виконання договору сторонами згідно ст.629 Цивільного кодексу України;

- відмову відповідача від розгляду справи господарським судом;

- колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для припинення провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.80 ГПК України.

Крім того, слід зазначити, що за приписами ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а відтак посилання скаржника на порушення його прав на судовий захист у господарському суді через припинення провадження у справі є безпідставними та необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 10.12.2014 року у справі № 910/8220/14, від 29.04.2015 року у справі № 910/28560/14-г.

Також колегією суддів не беруться до уваги посилання скаржника на відсутність його згоди щодо передання спору на вирішення до третейського суду, оскільки в даному випадку достатньо лише того, що відповідач наполягає на вирішенні спору саме третейським судом.

Не заслуговують на увагу і доводи скаржника, що припинення провадження у даній справі позбавить його в подальшому права на звернення до господарського суду, позаяк в разі незгоди з рішенням третейського суду сторона вправі оскаржити його до господарського суду в порядку, встановленому розділом ХІV-1 ГПК України на загальних підставах.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 13.07.2015 року у справі №918/470/15 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Демидюк О.О.