Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 21 серпня 2015 року у справі №927/955/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г.

розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/955/15

за позовом: Військового прокурора Чернігівського гарнізону Центрального регіону

України (вул. Шевченка, 57, м. Чернігів, 14030) в інтересах держави

в особі позивачів: 1. Міністерства оборони України, Повітрофлотський проспект, 6,

м. Київ, 03168

2. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, вул. Любченка, 19,

м. Чернігів, 14007

до відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_1,

юридична адреса: вул. П.Хмельницька, 10/86, м. Прилуки,

Чернігівська область, 17500; адреса для листування:

вїзд Опанасівський, 10/8, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500;

адреса реєстрації: АДРЕСА_1,

Чернігівська область, 17500

про стягнення 144505грн.64 коп.

за участю представників сторін:

від позивача-1: ОСОБА_2 офіцера юридичного відділу, довір.№220/355/д від 18.05.2015

від позивача-2: ОСОБА_3 юрисконсульта, довір. №773 від 20.03.2015

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність від 18.08.2012, зареєстрована в реєстрі за №2034)

та прокурора військової прокуратури ОСОБА_5

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні з 11.08.2015 по 19.08.2015 та з 19.08.2015 по 21.08.2015 на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні, яке відбулось 21.08.2015, на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Військовим прокурором Чернігівського гарнізону Центрального регіону України подано позов в інтересах держави в особі позивачів: Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів про стягнення з ПП ОСОБА_6 28189грн.55коп. боргу по орендній платі за оренду нерухомого майна на підставі договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 нерухомого військового майна розташованого в Прилуцькому гарнізоні за адресою: м. Прилуки, військове містечко № 12, який виник за період з червня 2012 року по 31 березня 2015 року, 21590грн.91коп штрафу, нарахованого за період з червня 2012 року по березень 2015 року, 15091грн.01коп. пені, нарахованої за період з 12.06.2012 по 31.03.2015, 2366грн.64коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 16.06.2012 по 31.05.2013, 20888грн.45коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з червня 2012 року по квітень 2015 року, 56379грн.08коп. неустойки, нарахованої за несвоєчасне повернення орендованого майна за період з 13.06.2012 по 31.03.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором в частині повернення майна після припинення договору оренди, що потягло за собою відповідні наслідки у вигляді сплати орендної плати, неустойки та штрафних санкцій.

В ході розгляду справи позивачами підтримано позов прокурора в повному обсязі.

Відповідач в письмовому відзиві проти позову заперечує, вважає його безпідставним та зазначає, зокрема, що після закінчення терміну дії договору, передбачені ним зобовязання зі сплати орендної плати припинились, а тому у позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення з відповідача орендної плати після 12.06.2012. До того ж за повідомленням відповідача, після вказаної дати позивач жодного разу не вимагав від відповідача сплати орендної плати, не виставляв відповідачеві рахунки на оплату. Тому, за твердженням відповідача, якби були підстави для сплати орендної плати за період після закінчення строку дії договору, то можливості ї сплати в добровільному порядку він був позбавлений. На думку відповідача, відсутність зобовязання щодо сплати орендної плати свідчить про безпідставність вимог щодо застосування до відповідача майнової відповідальності за її несвоєчасне перерахування позивачеві. Крім того, відповідачем заявлено про пропущення відповідачем позовної давності щодо вимоги про стягнення пені та штрафу. Також відповідач вважає і безпідставною вимогу позивача про стягнення з нього неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна, оскільки вважає, що його вина у цьому відсутня, так як він не міг повернути приміщення в порядку, визначеному договором, без зустрічних дій з боку позивача, а саме без підписання останнім акту оцінки майна, акту інвентаризації та акту приймання-передачі. Крім того, відповідачем заявлено про пропущення відповідачем позовної давності в частині вимоги про стягнення неустойки. До того ж, відповідач стверджує, що неустойка є видом забезпечення зобовязання, а правочин щодо забезпечення зобовязання вчиняється у письмовій формі, а тому, на думку відповідача, неустойка підлягає застосуванню та стягненню у випадках, коли така санкція передбачена безпосередньо у договорі. За повідомленням відповідача, договором оренди від 12.06.2012 чи будь-яким іншим письмовим договором не було врегульовано між сторонами забезпечення виконання зобовязання щодо звільнення та передання орендованого приміщення в строки встановлені договором під загрозою сплати неустойки у вигляді подвійної оплати за користування приміщенням. Також відповідач зазначає, що Міністерство оборони України з 2007 року не виступає орендодавцем спірного обєкту оренди, а тому не може заявляти до відповідача вимоги про стягнення боргу по орендній платі, штрафу, пені, трьох процентів річних, інфляційних нарахувань та неустойки. За твердженням відповідача, у КЕВ м. Чернігова, відсутні докази перебування орендованого майна в сфері його управління чи інші докази, які б свідчили про його відношення до орендованого майна, а тому останній не має права вимагати сплати на його користь орендної плати та інших, повязаних з орендними відносинами платежів.

Подане відповідачем в судовому засіданні, яке відбулось 11.08.2015, клопотання про витребування від позивача-2 документів судом відхиляється, оскільки відповідачем в порушення приписів ст.38 Господарського процесуального кодексу України не зазначено які саме обставини, що мають бути встановлені в межах даної справи, можуть підтвердити ці джокази.

У судових засіданнях, які призначались судом на 11.08.2015, 19.08.2015, 21.08.2015, брали участь уповноважені представників сторін, а також прокурор військової прокуратури.

На вимогу відповідача здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи прокурора, представників позивачів та відповідача, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13 за позовом заступника Чернігівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів до приватного підприємця ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлено факт укладення 12.06.2002 строком дії 10 років з 12.06.2002 до 12.06.2012 між Міністерством оборони України в особі Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (орендодавець за договором) та приватним підприємцем ОСОБА_6 (орендар за договором) договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ нерухомого військового майна розташованого в Прилуцькому гарнізоні за адресою: м. Прилуки, військове містечко №12, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно частини нежитлового приміщення №185 в/м №12 загальною площею 313,56мІ, що знаходиться на балансі Лубенської КЕЧ району, вартість якої визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою 21809грн., для розміщення кафе 100 мІ, магазину промислових товарів - 25 мІ, надання побутових послуг 32,84 мІ, та підсобні приміщення 155,72 мІ.

Вищевказаним рішенням також встановлено, що 06.06.2002 між Лубенською КЕЧ району та ПП ОСОБА_6 був підписаний акт прийому передачі, згідно якого Лубенською КЕЧ району було передано, а ПП ОСОБА_6 прийнято в оренду нежитлове приміщення №185 за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, в/м № 12, буд. 185, площею 313,56кв.м., вартістю 21809грн. Акт затверджений начальником КЕУ ПОК 10.06.2002.

Рішенням від 03.09.2013 у справі №927/749/13 також встановлено, що:

- згідно із витягом із наказу №7 від 16.09.2005 начальника Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління «Про призначення комісії по передачі фондів Конотопської та Лубенської квартирно-експлуатаційних частин (району), які розформовуються», згідно Директиви Міністра оборони України від 10.01.2005 № Д-322/1/01 «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2005 році» підлягають розформуванню Конотопська квартирно-експлуатаційна частина (району) (м. Конотоп, Сумська область), Лубенська квартирно-експлуатаційна частина (району) (м. Лубни, Полтавська область);

- 18 жовтня 2005 року між Лубенською КЕЧ району та Чернігівською КЕЧ району був складений акт прийому-передачі казарменно-житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, квартирного майна, палива та території військових містечок № 6, 11, 12, 14, 16, 17, 19 м. Прилуки, згідно якого Лубенська КЕЧ району передала, а Чернігівська КЕЧ району прийняла: казарменно-житловий фонд згідно опису № 1, який додається до цього акту; комунальні споруди, обладнання та обєкти благоустрою військового містечка, згідно опису №2, який додається до цього акту; меблі, казармений інвентар, пожежне обладнання і майно, паливо згідно опису № 3, який додається до цього акту; земельні ділянки; технічну документацію на казарменно-житловий фонд, комунальні споруди та обладнання, документи на землекористування та інші згідно опису №4, який додається до цього акту. Територія військових містечок №6, 11, 12, 14, 16, 17, 19 знаходиться в задовільному стані;

- Міністерством оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України, що діє на підставі Положення про ОСОБА_3 КЕУ Збройних сил України (пункт 7), затвердженого наказом Міністра оборони України від 02.02.2005 №91, враховуючи отримані з 29.03.2007 по 18.05.2007 погодження регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області розрахунків орендної плати до додаткових договорів, на виконання статті 118 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 №1846 «Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна», було надано дозвіл начальнику КЕВ м. Чернігів, який діє на підставі Свідоцтва про реєстрацію КЕВ субєктом господарської діяльності у Збройних силах України від 02.06.2003 №768, на укладення додаткових договорів до вже існуючих договорів оренди, зокрема, до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002.

- 01 січня 2007 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігова, який є балансоутримувачем спірного державного майна, та приватним підприємцем ОСОБА_6 до договору оренди №101/2002 ГоловногоКЕУ від 12.06.2002 було укладено додатковий договір №15. Згідно з додатковим договором №15 від 01.01.2007 до договору оренди від 12.06.2002 були внесені зміни, у тому числі до пункту 10.1. основного договору та викладено його у такій редакції, договір діє з 01.01.2007 по 12.06.2012.

За результатом перегляду рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13 в апеляційному порядку постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2013 дане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Доказів перегляду рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13 в касаційному порядку та його скасування або зміни в ході розгляду справи учасниками судового процесу не надано.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 у справі №5028/2/66-2/71/2012 за первісним позовом Чернігівської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова до приватного підприємця ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова про визнання договору оренди продовженим також встановлено факт укладення 12.06.2002 договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ нерухомого військового майна розташованого в Прилуцькому гарнізоні за адресою: м. Прилуки, військове містечко №12, факт надання Міністерством оборони України дозволу КЕВ м. Чернігова на укладення додаткового договору до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002, а також встановлено факт припинення дії договору оренди 12 червня 2012 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2013 рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 у справі №5028/2/66-2/71/2012 залишено без змін.

Доказів перегляду рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 у справі №5028/2/66-2/71/2012 в касаційному порядку та його скасування або зміни в ході розгляду справи учасниками судового процесу не надано.

Відповідно до ч.5 ст.85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

За змістом ч.3 ст.105 Господарського процесуального кодексу України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином, в силу норм господарського процесу рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 у справі №5028/2/66-2/71/2012 набрало законної сили 16 квітня 2013 року, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13 -12 грудня 2013 року.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обовязку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України факти, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема у господарській справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справах №5028/2/66-2/71/2012, №927/749/13 та у даній справі беруть участь ті самі сторони, факти, які встановлені рішеннями господарського суду у справах №5028/2/66-2/71/2012, №927/749/13 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Таким чином, факт укладення договору оренди від 12.06.2002 №101/2002/ГоловКЕУ нерухомого військового майна розташованого в Прилуцькому гарнізоні за адресою: м. Прилуки, військове містечко №12, факт передачі в оренду та прийняття орендарем обєкта оренди, факт розформування Лубенської КЕЧ району, факт передачі Лубенською КЕЧ району та прийняття Чернігівською КЕЧ району спірного обєкта оренди, факт укладення додаткового договору №15 від 01.01.2007 до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002, правомірність укладення вказаного додаткового договору, а також факт припинення договору оренди 12 червня 2012 року не підлягають доведенню знов в межах даної справи.

Також, суд приймає до уваги, що дійсність додаткового договору №15 від 01.01.2007 до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 була предметом судового розгляду у справі №927/370/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова про визнання недійсним договору. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2015 у справі №927/370/15 у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2015 рішення місцевого господарського суду від 12.05.2015 у справі №927/370/15 залишено без змін.

А відтак судом не приймається до уваги заперечення відповідача щодо правомірності укладення додаткового договору №15 від 01.01.2007 до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13 позовні вимоги задоволенні повністю, та зокрема, присуджено витребувати від приватного підприємця ОСОБА_6 та повернути в користування Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів орендоване нерухоме майно - нежитлове приміщення №185, загальною площею 313,56 кв.м., розташованого за адресою: військове містечко № 12 місто Прилуки.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось жодною із сторін, обєкт оренди був повернутий Квартирно-експлуатаційному відділу м. Чернігів в межах процедури з примусового виконання рішення суду на підставі наказу №927/749 від 11.02.2014 за актом державного виконавця 31 березня 2015 року.

В межах даної справи вирішується спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати, нарахованої за період після припинення дії договору та до моменту фактичного повернення орендованого майна, про стягнення штрафу, пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за прострочення сплати орендної плати за спірний період, а також неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна з оренди.

За своєю правовою природою договір №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 є договором оренди (найму), а тому відносини, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, підпадають під регулювання норм параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України та глави 58 Цивільного кодексу України.

Крім того, враховуючи, що передане в оренду за договором №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 нерухоме майно є обєктом державної власності, до спірних відносин також підлягають застосуванню норми спеціального щодо даного виду правовідносин Закону України «Про оренду державного та комунального майна» з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».

В силу ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як зазначено судом вище, факт передачі в оренду відповідачу майна: частини нежитлового приміщення №185, загальною площею 313,56кв.м, розташованого за адресою: військове містечко №12, м.Прилуки, встановлено в судових рішеннях Господарського суду Чернігівської області у справах №5028/2/66-2/71/2012 та №927/749/13, в яких брали участь ти ж самі сторони.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до п.4 наказу Начальника Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 16.09.2005 №7 «Про призначення комісії по передачі фондів Конотопської та Лубенської квартирно-експлуатаційних частин (району), які розформовуються» казармено-житловий фонд, комунальні споруди військових частин та установ, незавершене будівництво, які відносилися до фондів Конотопської та Лубенської квартирно-експлуатаційних частин (району), розташовані на території Чернігівської області передаються до Чернігівської квартирно-експлуатаційної частини (району). Факт передачі відповідних фондів Чернігівській КЕЧ підтверджується Актом прийому-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, квартирного майна, палива та території військових містечок №6,11,12,14,16,17,19 м.Прилуки від 18.10.2005, що також встановлено рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13.

Відповідно до листа Фонду державного майна України від 06.06.2014 №15/16 державне майно війського містечка №12 («магазин» за інв.№185) перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру обєктів державної власності щодо державного майна, органом управління яким є Міністерство оборони України.

Як зазначено у Положенні про квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігів, затвердженого 20.01.2006 Начальником Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Квартирно-експлуатаційний відділ керує квартирно-експлуатаційною службою в/частин, підприємств і організацій МО України і веде забезпечення всіма видами квартирного забезпечення військових частин, розташованих на території Чернігівської області, що утримуються на квартирному забезпеченні КЕВ, згідно кошторису доходів і видатків на поточний рік, де формою фінансового забезпечення являється держбюджет.

Рішеннями Господарського суду Чернігівської області від 03.09.13 у справі №927/749/13, яке набрало законної сили з 12.12.2013 та від 12.05.2015 у справі №927/370/15, яке набрало законної сили з 04.08.2015, встановлено, що Міністерством оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України, що діє на підставі Положення про ОСОБА_3 КЕУ Збройних сил України (пункт 7), затвердженого наказом Міністра оборони України від 02.02.2005 № 91, враховуючи отримані з 29.03.2007 по 18.05.2007 погодження регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області розрахунків орендної плати до додаткових договорів, на виконання статті 118 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 № 1846 «Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна», було надано дозвіл начальнику КЕВ м. Чернігів, який діє на підставі Свідоцтва про реєстрацію КЕВ субєктом господарської діяльності у Збройних силах України від 02.06.2003 № 768, на укладення додаткових договорів до вже існуючих договорів оренди, зокрема, до Договору оренди № 101/2002/ГоловКЕУ.

Отже, як встановлено в рішенні від 12.05.2015, позивачем-2 правомірно на підставі дозволу Міністерства оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України, наданого начальнику КЕВ м. Чернігів на укладення додаткових договорів до вже існуючих договорів, зокрема до Договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002, укладено додатковий договір №15 від 01.01.2007. А відтак, орендодавцем за договором оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 в редакції додаткового договору №15 від 01.01.2007 є позивач-2.

З огляду на вищевикладене, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у позивача-2 прав на розпорядження орендованим майном та прав і обовязків орендодавця.

Судовими рішеннями Господарського суду Чернігівської області у справах №5028/2/66-2/71/2012 та №927/749/13, в яких брали участь ти ж самі сторони, та які набрали законної сили, встановлено факт припинення дії договору оренди з 12.06.2012.

За змістом ч.4 ст.291 Господарського кодексу України припинення договору оренди тягне правові наслідки, які визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Правові наслідки припинення договору найму передбачені у ст.785 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, з моментом припинення договору оренди повязується настання передбачених ст.785 Цивільного кодексу України правових наслідків, зокрема виникнення у наймача обовязку негайно повернути наймодавцеві річ, а у разі невиконання наймачем такого обовязку - виникнення у наймодавця право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

В п.5.8. договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 визначений обовязок орендаря у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу.

Як встановлено вищевказаним рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 по справі №927/749/13, яке набрало законної сили з 12.12.2013, відповідач своєчасно орендоване ним майно не повернув, в звязку з чим орендоване нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 313,56кв.м, розташоване за адресою, м.Прилуки, військове містечко №12 було витребувано від відповідача та повернуто в користування Квартирно-експлуатаційному відділу м.Чернігів.

На примусове виконання вказаного рішення було видано наказ від 11.02.2014, який 16.05.2014 Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернігів (позивач-2 у даній справі) направлений до Прилуцького відділу державної виконавчої служби.

02.06.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як свідчать матеріали справи, фактично орендоване майно - нежитлове приміщення загальною площею 313,56кв.м, розташоване за адресою, м.Прилуки, військове містечко №12 передано КЕВ м.Чернігів 31 березня 2015 року, про що складено Акт державного виконавця від 31.03.2015.

02 квітня 2015 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано належним чином передбачений п.5.8. договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 обовязок щодо повернення орендованого майна, а тому у орендодавця позивача-2 - виникло право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як вбачається із доданого до позовної заяви розрахунку неустойки за неповернення орендованого майна (т.1, а.с.61) неустойка обчислена за період з червня 2012 року по березень 2015 року і складає суму 56379грн.08коп.

Проте, суд приймає до уваги, що відповідно до абз.2 п.2.5. договору оренди, який не змінювався після укладення додаткового договору №15 від 01.01.2007, приймання-передача майна з оренди мало бути проведено протягом одного місяця після припинення договору, що не суперечить приписам ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним Законом щодо правовідносин оренди державного та комунального майна. А відтак, право вимоги сплати неустойки за час прострочення повернення орендованого майна з оренди у позивача-2 виникло лише з 13.07.2012. Отже, обчислення суми неустойки з урахуванням сум орендної плати за червень (після 12.06.2012) та до 12.07.2012 є неправомірним, і фактична сума неустойки за період з 13.07.2012 по 31.03.2015 становить 61657грн.46коп. Водночас, як вбачається із розрахунку неустойки, доданого до позовної заяви, позивачем-2 неустойка нарахована в сумі 56379грн.08коп., яка і заявлена до стягнення. Розрахунок неустойки, доданий позивачем-2 до матеріалів справи 11.08.2015, судом до уваги не приймається, оскільки ані прокурором, ані позивачами клопотання про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення неустойки не заявлено.

Отже, суд приймає до уваги, що при зверненні до суду позивач самостійно визначає обсяг порушення свого права та спосіб його захисту, а суд лише оцінює наявність підстав для захисту в межах заявленої вимоги. Оскільки позивачем не подано клопотання про вихід суду за межі позовних вимог та/або клопотання про збільшення розміру позовних вимог, тому, з огляду на принцип рівності сторін перед судом та законом, суд не вправі самостійно змінювати розмір неустойки, який підлягає стягненню.

Передбачена ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України неустойка є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у випадках невиконання орендарем обовязку повернути орендоване майно. Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобовязання по поверненню орендованого майна після припинення договору оренди, тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та задовольняються судом в сумі, заявленої до стягнення в позовній заяві, а саме 56379грн.08коп.

Заперечення відповідача про відсутність його вини у несвоєчасному поверненню орендованого майна судом до уваги не приймається з огляду на таке.

В силу ст.ст.33,34 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладений обовязок доведення суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи із змісту ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України норма щодо обовязку орендаря повернути наймодавцеві обєкт оренди у разі припинення договору є імперативною нормою, яка підлягає безумовному виконанню саме орендарем.

Посилання відповідача на умови договору оренди, зокрема пункти 2.4.,2.5.,2.6., в яких визначається порядок повернення майна з оренди, та твердження відповідача, що позивачем-2 не складались акт приймання-передачі майна та акт оцінки майна, судом до уваги не приймаються, оскільки невиконання орендодавцем умов договору в цій частині не позбавляло відповідача права в будь-який час протягом одного місяця з моменту припинення договору оренди скласти відповідний акт приймання-передачі майна та повідомити позивача-2 про день здійснення повернення майна з оренди. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували факт вчинення відповідачем відповідних дій, направлених на своєчасне повернення орендованого майна. Навпаки, як вбачається із матеріалів справи, відповідач ухилявся від повернення орендованого майна, що також встановлено в рішенні Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13.

Також не підлягає застосуванню судом позовна давність в частині вимог про стягнення неустойки, оскільки право вимоги сплати неустойки у позивача-2 виникло саме з 13.07.2012, а позов поданий до Господарського суду Чернігівської області 13.07.2015, тобто в межах встановленого законом трьохрічного строку.

Залишається поза увагою суду твердження відповідача, що неустойка може бути застосована лише у разі, якщо така санкція передбачена безпосередньо в договорі, оскільки визначена в ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України неустойка за своєю правовою природою не є забезпечувальним засобом, а є самостійною майновою відповідальністю лише в сфері орендних правовідносин, і тому не може ототожнюватися з неустойкою, передбаченою ст.549 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги в частині стягнення 28189грн.55коп. боргу по орендній платі, 21590грн.91коп штрафу, 15091грн.01коп. пені, 2366грн.64коп. трьох процентів річних, 20888грн.45коп. інфляційних нарахувань не можуть бути задоволені з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування обєктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

За приписами ч.ч.1, 4 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

В силу ч.ч.1, 3, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Прокурор в позовній заяві, обґрунтовуючи вимоги про стягнення орендної плати за період з 13 червня 2012 по 31.03.2015, посилається на п.10.2. договору оренди та стверджує, що даний пункт регламентує сплату орендної плати до моменту повернення балансоутримувачу згідно з актом приймання-передачі орендованого майна.

Аналіз змісту п.10.2. договору оренди свідчить, що в ньому відсутні умови щодо обовязку орендаря сплачувати орендну плату до повернення майна з оренди за весь час користування орендованим приміщенням.

Відповідно до ч.7 ст.180 Господарського кодексу України господарські зобовязання сторін, що виникли на основі господарського договору, існують впродовж часу дії господарського договору. Аналогічні приписи містяться у ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України. Отже, здійснення прав та виконання обовязків за договором обмежується виключно строком дії такого договору. Оскільки в договорі оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 відсутні умови щодо продовження нарахування та сплати орендної плати після закінчення договору оренди за фактичне користування майном до моменту підписання акта приймання-передачі обєкту оренди орендодавцеві, тому у позивача-2 відсутні підстави для її нарахування. Відповідна правова позиція викладена у п.5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна».

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про безпідставність нарахування позивачем-2 орендної плати за період після припинення договору оренди 12.06.2012, а відтак в цій частині позовні вимоги є необгрунтованими. При цьому, в даному випадку не належить до застосування положення ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України, оскільки момент припинення конкретного договору оренди №101/2002/ОСОБА_3 від 12.06.2002 встановлений рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 у справі №5028/2/66-2/71/2012 та не спростований матеріалами справи.

Оскільки у позивача-2 відсутні підстави для нарахування орендної плати після припинення договору оренди, у відповідача відсутні підстави для її сплати. Отже, нарахування пені, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за прострочення сплати орендної плати, нарахованої після припинення договору, є необґрунтованим та безпідставним.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення 28189грн.55коп. боргу по орендній платі, 21590грн.91коп штрафу, 15091грн.01коп. пені, 2366грн.64коп. трьох процентів річних, 20888грн.45коп. інфляційних нарахувань.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити в частині стягнення з відповідача 56379грн.08коп. неустойки.

В позовній заяві прокурором в якості позивача-1 зазначено Міністерство оборони України, при цьому прав та інтересів цієї особи, які порушені у спірних правовідносинах та можуть бути захищені в судовому порядку в межах даного позову, не зазначено і в ході розгляду справи суду не повідомлено. Борг, який заявлений до стягнення в межах даного позову, виник перед балансоутримувачем позивачем-2, який є юридичною особою та в силу ст.80 Цивільного кодексу України та ст.1 Господарського процесуального кодексу України вправі самостійно звернутись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні позову щодо позивача-1 має бути відмовлено.

Відповідно до ст..49 Господарського процесуального кодексу України судовій збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовна заява, яка розглядалася судом в межах даної справи, була подана Військовим прокурором Чернігівського гарнізону Центрального регіону України в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу. Оскільки в силу п.11 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень звільнені від сплати судового збору, тому судовий збір має бути стягнутий з позивача-2, якому не надані пільги щодо сплати судового збору за позовами даної категорії та з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ст.193,283,285,286 Господарського кодексу України, ст.80,530,610,612,759,763,785 Цивільного кодексу України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст.1,22,32,33,35,49,82-85,93 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову щодо Міністерства оборони України відмовити.

Позовні вимоги на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2; фактична адреса: м.Прилуки, вїзд Опанасівський, 10/8 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів, адреса: м.Чернігів, вул.Любченка, 19 (ідентифікаційний код 08351733, р/р 04169 в ГУДКС України у Чернігівській області, МФО 853592) 56379грн.08коп. неустойки.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2; фактична адреса: м.Прилуки, вїзд Опанасівський, 10/8 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач: УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу: «судовий збір, код 03500068 (код ГСЧО) пункт 2») 1127грн.58коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів, адреса: м.Чернігів, вул.Любченка, 19 (ідентифікаційний код 08351733, р/р 04169 в ГУДКС України у Чернігівській області, МФО 853592) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач: УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу: «судовий збір, код 03500068 (код ГСЧО) пункт 2») 1762грн.53коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів відмовити.

Повне рішення складено та підписано 26 серпня 2015 року.

Суддя Т.Г. Оленич