РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/15341/15
За позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова

компанія «Оранта», яке перейменовано на Публічне акціонерне

товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 6 372,47 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

У судовому засіданні брали участь:

Від позивача: Невідома Т.М. за довіреністю № 798 від 13.11.2014

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передано позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 6 372, 47 грн.., в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27.06.2012 р. о 14 год. 45 хв. на перехресті вул.Шовковична та вул. Мечнікова за участю транспортних засобів «Mitsubishi Pajero», державний номер АА 7488 ІТ, під керуванням Смальчука Володимира Васильовича, та транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номер ВХ 1062 АК під керуванням Савчука Олександра Володимировича.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2015 р. (суддя Гавриловська І.О.) за даною позовною заявою порушено провадження у справі № №910/15341/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.07.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи, також направлено запит до МТСБУ для витребування інформації.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 30.06.2015 від МТСБУ надійшла інформація на судовий запит.

Наказом Голови Господарського суду міста Києва № 240-К від 02.07.2015 у зв'язку зі зміною прізвища, судді Гавриловській І.О. було змінено запис у трудовій книжці про прізвище на Андреїшина.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 06.07.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у позові у повному обсязі та розглядати справу без участі його представника.

Представники сторін у судове засідання 13.07.2015 р. не з'явилися, позивач вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки не повідомив, про призначене судове засідання були повідомлені належним чином.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, неподання витребуваних доказів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва у зв'язку з нез'явленням представників позивача та відповідача у призначене судове засідання та з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, визнав за доцільне відкласти розгляд відклав розгляд даної справи до 12.08.2015 р., повторно зобов'язав сторони надати суду певні документи та повторно викликав представників учасників судового процесу для участі у судовому засіданні.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 10.08.2015 р. від позивача надійшло власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, відсутня справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та рішення цих органів з такого спору.

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання 12.08.2015 р. не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про судове засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що відповідач просив розглядати справу без його участі, а також зважаючи, що в матеріалах справи достатньо документів для вирішення спору по суті, господарський суд вважає за можливе розглянути спір на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 12.08.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відносини, пов'язані із страхуванням, регулюються параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, главою 67 Цивільного кодексу України, Законом України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування» (надалі - Закон України «Про страхування»), а відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - також Законом України від 01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

27.03.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик) та Смальчук Володимиром Васильовичем (страхувальник) був укладений договір № АМ.035494 добровільного страхування наземного транспорту, за умовами якого застраховано ризики, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний номер АА 7488 ІТ

За вказаним договором вигодонабувачем визначено страхувальника, страхова сума - 250 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

27.06.2012 р. о 14 год. 45 хв. в м. Києві на перехресті вул. Шовковична та вул. Мечнікова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Mitsubishi Pajero», державний номер АА 7488 ІТ, під керуванням Смальчука Володимира Васильовича, та транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номер ВХ 1062 АК під керуванням Савчука Олександра Володимировича, що підтверджується довідкою № 9029098 від 02.07.2012 р. ВДАІ Печерського РУ ГУ МВС України у м.Києві (копія в матеріалах справи).

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди застрахований позивачем автомобіль марки "Mitsubishi Pajero", державний номер АА 7488 ІТ , зазнав пошкоджень.

Згідно з довідкою № 9029098 від 02.07.2012 р. виданої ВДАІ Печерського РУ ГУ МВС України у м.Києві, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій Савчук Олександр Володимирович, і його вина встановлена постановою Печерського районного суду міста Києва від 02.08.2012 р. у справі № 3-3795/12.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження суб'єкта оціночної діяльності ФОП Половинчака О.А. від 14.07.2012 р., середня ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер АА 7488 ІТ , становить 235 373, 04 грн., вартість відновлювального ремонту становить 9 319, 56 грн.

18.07.2012 р. позивачем було складено страховий акт № UA020/L01/02, згідно з яким сума виплати страхового відшкодування у зв'язку зі страховим випадком складає 6 882, 47 грн.

На виконання умов договору страхування, позивачем було виплачено страхове відшкодування страхувальнику шляхом перерахування Смальчуку В.В. в сумі 6 882, 47 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4250 від 19.07.2012 р. (копія в матеріалах справи).

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У відповідності до полісу Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» № АВ/5704869 застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Daewoo Lanos» з державними номерними знаками ВХ 1062 АК.

Враховуючи наведене, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до господарського суду з даним позовом до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 6 372, 47 грн. матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка була відшкодована позивачем страхувальнику.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Враховуючи вищевикладене, суд відзначає, що незалежно від джерела виникнення права позов щодо відшкодування збитків подається до особи, відповідальної за завдані збитки, проте враховуючи те, що цивільна відповідальність винної особи застрахована, позов може бути заявлений також і до юридичної особи, яка застрахувала відповідальність власника транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер ВХ 1062 АК, зокрема, до відповідача у даній справі - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 ст. 1198 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

У відповідності до п. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Полісом цивільно-правової відповідальності обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5704869 встановлена франшиза у розмірі 510, 00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000, 00 грн.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» суми завданої шкоди в розмірі 6 372, 47 грн. грн. підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (вул. Здолбунівська, 7-Д, м. Київ, 02081, ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (вул. Артема, 40, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 20782312) відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6 372 (шість тисяч триста сімдесят дві) грн. 47 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 14.08.2015

Суддя І.О. Андреїшина