ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р.Справа № 922/3690/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за первісним позовом Фермерського господарства "AURUM", с. Олександрівка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт", с. Шубіне
про та за зустрічним позовом до про стягнення 25 660,85 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт", с. Шубіне Фермерського господарства "AURUM", с. Олександрівка визнання укладеним договору та стягнення 58 036,13 грн.
за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1, довіреність б/н від 16.03.2015 р.

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 20.03.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "AURUM" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт" (відповідача) про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 23 664,30 грн. та відсотків за користування чужими коштами в розмірі 1 996,55 грн. за договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. Позивач також просить суд стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою суду від 14.07.2015 р. для спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву відповідача - ТОВ "Торговий дім "Нафта-Опт" до позивача - ФГ "AURUM" про визнання укладеним договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. та стягнення 58 036,13 грн. штрафу. Відповідач також просить стягнути з позивача судовий збір в розмірі 3 045,00 грн.

Представник позивача за первісним позовом (ФГ "AURUM") у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримує, просить первісний позов задовольнити. Свої вимоги мотивує тим, що на виконання домовленості щодо поставки товару, позивач (покупець) замовив у відповідача (постачальника) дизельне пальне Євро, сорт С, вид III, в кількості (об'ємом) 22155 л.

Позивач отримав від відповідача рахунок на оплату №251 від 02.10.2014 р. дизельного пального Євро, сорт С, вид III, в кількості (об'ємом) 23670 л. на суму 369725,40 грн.

03.10.2014 р. відповідач поставив позивачеві дизельне пальне Євро, сорт С, вид III (НОМЕР_1) в кількості 22155 л. на суму 346 061,10 грн., що підтверджується видатковою накладною №255 від 03.10.2014 р. та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №154 від 03.10.2014 р.

Після повної оплати виставленого відповідачем рахунку №251 від 02.10.2014 р. на суму 369 725,40 грн. відповідач надіслав позивачеві поштовим зв'язком інший рахунок №371 від 02.10.2015 р. на оплату дизельного палива Євро, сорт С, вид III, в кількості (об'ємом) 22155 л. на суму 348 276,60 грн.

Позивач вважає, що оскільки в рахунку на оплату №371 від 02.10.2014 р. на суму 348 276,60 грн. зазначено фактично замовлену позивачем відповідачеві кількість (об'єм) дизельного пального - 22155 л., але фактично позивачем оплачено за вказану кількість (об'єм) 369 725,40 грн. за рахунком №251 від 02.10.2014 р., то кошти в розмірі 22 664,30 грн. (369 725,40 грн. - 348 276,60 грн. = 22 664,30 грн.) сплачено позивачем надмірно, без достатньої правової підстави, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в розмірі 23 664,30 грн. на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України та відсотків за користування чужими коштами в розмірі 1 996,55 грн. за договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. на підставі ст. 536, ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1214 ЦК України.

Водночас представник позивача за первісним позовом подав до суду письмові пояснення (вх.№33016 від 17.08.2015 р.), в яких зазначив, що строк поставки був визначений сторонами в усному порядку, а саме було узгоджено, що поставка відбудеться після надсилання ТОВ "ТД "Нафта-Опт" рахунку на оплату товару.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнає, просить в первісному позові відмовити, наполягаючи на тому, що на виконання умов договору поставки №19-09/14-01 від 19.09.2014 р. та на підставі усної заявки ФГ "AURUM" ТОВ "ТД "Нафта-Опт" виставило ФГ "AURUM" рахунок на оплату №251 від 02.10.2014 р. дизельного пального Євро, сорту С, вид III (НОМЕР_1) у кількості (об'ємі) 23670 л на суму 369 725,40 грн. та передало у власність ФГ "AURUM", а ФГ "AURUM" прийняло без заперечень, дизельне пальне Євро, сорту С, вид III (НОМЕР_1) у кількості 22155 л на суму 346 061,10 грн., що підтверджується видатковою накладною №255 від 03.10.2014 р. та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №154 від 03.10.2014 р.

На підставі викладеного, ТОВ "ТД "Нафта-Опт" вважає, що первісні позовні вимоги ФГ "AURUM" є безпідставними і не підлягають задоволенню.

ТОВ "ТД "Нафта-Опт" зустрічні позовні вимоги підтримує, просить суд визнати укладеним договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. на підставі ч. 1 ст. 207, ч. ч. 1, 2 ст. 638, 642 ЦК України, посилаючись на той факт, що вищевказані дії сторін свідчать про те, що сторони узгодили істотні умови даного договору поставки, сторонами виконані вимоги щодо обов'язковості письмової форми правочину, який укладається між юридичними особами (ст. 208 ЦК України). На думку ТОВ "ТД "Нафта-Опт", договір поставки вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксований в кількох документах, якими обмінялися сторони, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України. Такими документами є вищевказані товарно-транспортна накладна та видаткова накладна.

Крім того, ТОВ "ТД "Нафта-Опт" у зустрічному позові просить суд стягнути з ФГ "AURUM" штраф в розмірі 58 036,13 грн. за несвоєчасну оплату поставленого за договором товару, нарахований на підставі п. 7.2. договору поставки.

Водночас представник за зустрічним позовом подав до суду письмові пояснення (вх.№33017 від 17.08.2015 р.), які долучено судом до матеріалів справи.

Відповідач за зустрічним позовом проти позову заперечує, просить у зустрічному позові відмовити, наполягаючи на тому, що сторони діяли на підставі усної домовленості, письмова форма договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014р. сторонами не дотримана, відтак він не може бути визнаний укладеним.

У судовому засіданні 04.08.2015 р. було оголошено перерву до 13.08.2015 р.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний і зустрічний позови, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ТД "Нафта-Опт" виставило ФГ "AURUM" рахунок на оплату №251 від 02.10.2014 р. дизельного пального Євро, сорт С. вид III (НОМЕР_1) у кількості (об'ємі) 23670 л на суму 369 725,40 грн. (а.с. 13) та 03.10.2014 р. передало у власність ФГ "AURUM" дизельне пальне Євро, сорт С, вид III (НОМЕР_1) у кількості 22155 л на суму 346 061,10 грн., що підтверджується видатковою накладною №255 від 03.10.2014 р. та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №154 від 03.10.2014 р. (а.с. 15).

ФГ "AURUM" оплатило виставлений ТОВ "ТД "Нафта-Опт" рахунок №251 від 02.10.2014 р. на оплату товару в кількості (об'ємі) 23670 л на суму 369 725,40 грн., про що свідчать відповідні платіжні доручення №226 від 29.10.2014 р. на суму 72 000,00 грн., №233 від 05.11.2014 р. на суму 100 000,00 грн., №238 від 10.11.2014 р. на суму 40 000,00 грн. та №454 від 02.12.2014 р. на суму 157 725,40 грн., в яких призначенням платежу є оплата товару згідно з рахунком №251 від 02.10.2014 р. (а.с. 8-9).

Представник ФГ "AURUM" стверджує, що у рахунку на оплату №371 від 02.10.2014 р. на суму 348 276,60 грн. зазначено фактично замовлену позивачем відповідачеві кількість (об'єм) дизельного пального - 22155 л, але фактично позивачем оплачено за вказану кількість (об'єм) 369 725,40 грн., тому кошти в розмірі 22 664,30 грн. (369 725,40 грн. - 348 276,60 грн. = 22 664,30 грн.) сплачено позивачем без достатньої правової підстави, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в розмірі 23664,30 грн. на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України та відсотків за користування чужими коштами в розмірі 1 996,55 грн. на підставі ст. 536, ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1214 ЦК України.

Представник ТОВ "ТД "Нафта-Опт" стверджує, що спірні правовідносини виникли на підставі укладеного між сторонами двохстороннього договору поставки №19-09/14-01 від 19.09.2014 р., оскільки на адресу ФГ "AURUM" був надісланий примірник вказаного договору, який не було повернуто ФГ "AURUM", але в межах строку для відповіді щодо укладання договору ФГ "AURUM" здійснило оплату товару за видатковою накладною № 255 від 03.10.2014 р. на суму 346 061,10 грн., чим засвідчило своє бажання укласти даний договір у відповідності до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України. Просить визнати цей договір укладеним.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч. 1 ст. 181 ГК України відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що саме підпис сторони (сторін) в тексті договору та наявність її печатки підтверджує згоду сторони на укладення даного правочину.

В матеріалах справи міститься копія договору поставки №19-09/14-01 від 19.09.2014 р., підписаного уповноваженим представником відповідача "ТД "Нафта-Опт" (продавця) та скріпленого його печаткою. З боку позивача (покупця ТОВ ФГ "AURUM") даний договір не підписано, відтиск його печатки на тексті договору відсутній.

Наведене надає пістави для висновку про те, що договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. не може вважатися таким, що вчинений (укладений) сторонами у письмовій формі.

Враховуючи те, що ТОВ "ТД "Нафта-Опт" не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. у письмовій формі, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ "ТД "Нафта-Опт" про визнання договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. укладеним, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши вимоги ТОВ "ТД "Нафта-Опт" про стягнення з ФГ "AURUM" штрафу в розмірі 58 036,13 грн., нарахованого на підставі 7.2. договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, за приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За умовами ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, відповідно до ст. 546 ЦК України неустойка (у даному випадку штраф) є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання, які, згідно норм ч. 1 ст. 547 ЦК України, мають бути закріплені у правочині, укладеному в письмовій формі.

При цьому правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦК України).

Враховуючи вище встановлений судом факт відсутності укладеної між сторонами письмової угоди відносно забезпечення виконання зобовязання ФГ "AURUM" у формі сплати штрафу, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги ТОВ "ТД "Нафта-Опт" про стягнення з ФГ "AURUM" штрафу в розмірі 58 036,13 грн. є неправомірними і такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач за первісним позовом (ФГ "AURUM") просить суд стягнути з ТОВ "ТД "Нафта-Опт" безпідставно отримані ним кошти в розмірі 23 664,30 грн. на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Перевіривши доводи позивача, заперечення відповідача та дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає висновки ФГ "AURUM" про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України помилковими з огляду на наступне.

В матеріалах справи містяться надані сторонами копії рахунків на оплату товару №251 від 02.10.2014 р., №371 від 02.10.2014 р., видаткової накладної №255 від 03.10.2014 р. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №154 від 03.10.2014 р., а також платіжних доручень №226 від 29.10.2014 р. на суму 72000,00 грн., №233 від 05.11.2014 р. на суму 100 000,00 грн., №238 від 10.11.2014 р. на суму 40 000,00 грн. та №454 від 02.12.2014 р. на суму 157 725,40 грн., в яких призначенням платежу є оплата згідно рахунку на оплату №251 від 02.10.2014 р. (а.с. 8-9).

Аналіз змісту цих первинних бухгалтерських документів свідчить про фактичне виникнення між сторонами цивільно-правових відносин, зокрема двосторонніх зобов'язань щодо поставки відповідачем певного товару, прийняття зазначеного товару позивачем та оплати його вартості, тобто між сторонами по справі фактично було укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні підстави виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначено нормами гл. 83 ЦК України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України ("Набуття та збереження майна без достатньої правової підстави") застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

В той же час, згідно з ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту наданих сторонами доказів судом встановлено, що предметом укладеного між сторонами договору поставки у спрощений спосіб є оплатне придбання ФГ "AURUM" у ТОВ "ТД "Нафта-Опт" дизельного пального у кількості (об'ємі) 23670 л на суму 369 725,40 грн. При цьому кошти, які ФГ "AURUM" просить стягнути з ТОВ "ТД "Нафта-Опт", отримано останнім як оплату вартості дизельного пального, а отже, набуто ТОВ "ТД "Нафта-Опт" за наявності достатньої правової підстави.

З огляду на викладене, суд вважає, що ФГ "AURUM" помилково послався на ч.1 ст. 1212 ЦК України як на підставу повернення вказаних коштів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що заявлені позивачем до стягнення кошти в розмірі 23 664,30 грн., сплачені на підставі рахунку № 251 від 02.10.2014 р., за своєю природою є попередньою оплатою за товар в кількості (обємі 1515 л), який на момент пред'явлення позову не було поставлено відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту наданих сторонами письмових доказів вбачається, що строк поставки товару сторонами письмово не визначений.

Таким чином судом встановлено, що між сторонами не було узгоджено строк виконання продавцем (ТОВ "ТД "Нафта-Опт") зобов'язання щодо поставки товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вище викладені обставини і норми закону, суд дійшов висновку про те, що відповідач за первісним позовом (ТОВ "ТД "Нафта-Опт") не є таким, що прострочив виконання майнового зобов'язання щодо поставки оплаченого товару, оскільки строк виконання цього зобов'язання сторонами не встановлено. За таких обставин позивач не набув право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати та нараховувати проценти за користування цими коштами, тому позовні вимоги ФГ "AURUM" про стягнення з ТОВ "ТД "Нафта-Опт" коштів в розмірі 23 664,30 грн. є неправомірними і такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти за первісним позовом на ФГ "AURUM", за зустрічним позовом на ТОВ "ТД "Нафта-Опт".

На підставі викладеного, керуючись ст. 181 Господарського кодексу, ст. ст. 11, 205, 207, 509, 525, 526, 530, 536, 546, 547, 549, 610-612, 626, 655, 693, 712, 1212, 1214, 1048 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В первісному позові відмовити.

В зустрічному позові відмовити.

Повне рішення складено 25.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_3