номер провадження справи 12/121/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2015 Справа № 908/4141/15

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Рязанцевої А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/4141/15

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Хортицького району, м. Запоріжжя

до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу-354 "Електрод-2", м. Запоріжжя

про стягнення 15068,76 грн.

за участю представників:

від позивача - Воропай М.І., довіреність №41/20-19 від 05.01.15 р.

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Концерн "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Хортицького району звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу-354 "Електрод-2" про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року в сумі 15068,76 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 401511 від 01.03.2011 року.

30.07.2015 року на адресу суду надійшло клопотання голови підприємства відповідача про відкладення розгляду справи, в якому зазначено про відсутність можливості бути присутнім в судовому засіданні, призначеному на 30.07.2015 року об 11:00, у зв'язку із сімейними обставинами.

Судом надано правову оцінку вказаному клопотанню в ухвалі від 30.07.2015 року, в якій зазначено, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи за зазначеними обставинами з огляду на приписи п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції». Так, Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.) виходячі з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Разом з тим, до клопотання відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених в ньому обставин. Однак, у зв'язку із нез'явленням представника відповідача, з метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, витребування доказів вказаною ухвалою суду розгляд справи був відкладений на 18.08.2015 року о 12:00.

Безпосередньо в судовому засіданні 18.08.2015 року представник позивача надав суду разом із супровідним листом для долучення до матеріалів справи наступні документи: копію опису вкладення та квитанції про направлення позову відповідачу та акт звірки між позивачем та відповідачем на суму 15068,76 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 27.08.2015 року підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 27.08.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Так, місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

З наявного в матеріалах справи Спеціального витягу із єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 29.07.2015 року вбачається, що місцезнаходженням відповідача є адреса: 69124, м. Запоріжжя, вул. Рубана, буд. 20. Ухвала господарського суду Запорізької області від 30.07.2015 року була надіслана відповідачу саме на вказану адресу його місцезнаходження.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Таким чином, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.03.2011 року між Концерном "Міські теплові мережі", далі Теплопостачальна організація, в особі директора Філії Концерну "Міські теплові мережі" Хортицького району Кириленка Сергія Ілліча, та Житлово-будівельним кооперативом-354 "Електрод-2", далі Споживач, в особі голови правління Корнійчук Олександри Михайлівни, був укладений договір № 401511 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, далі Договір.

До вказаного договору між сторонами у справі були підписані додаткові угоди, а саме: додаткова угода № 1 від 01.03.2013 року, додаткова угода № 2 від 30.10.2014 року та додаткова угода № 3 від 30.03.2015 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 30.10.2014 року до Договору) за цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення та надати послугу з централізованого постачання гарячої води (надалі - теплова енергія) Споживачу, а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити їх вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 1.2. Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", "Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду", "Правилами будови і безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води", "Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж", та іншими актами цивільного законодавства і нормативно-правовими актами та документами.

Умовами п. 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 30.10.2014 року до Договору) сторони визначили, що теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - на протязі опалювального періоду;

- кондиціювання - по замовленню Споживача;

- інші технологічні потреби - по замовленню Споживача.

Послуга з централізованого постачання гарячої води надається Споживачу в м3 згідно з Додатком 1 до цього договору за наявної можливості.

За змістом Додатка № 1 до Договору (в редакціях додаткової угоди № 2 від 30.10.2014 року та додаткової угоди № 3 від 30.03.2015 року) вбачається, що Теплопостачальна організація відпускає Споживачу в поточному році теплову енергію в гарячій воді для опалення на об'єкти Споживача, які розташовані за адресою: 1) вул. Рубана, б. 20, прим. 83, 2) вул. Рубана, б. 20, прим. 4.

Пунктами 3.2.6., 3.2.26. Договору передбачені обов'язки Споживача, а саме: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором, та щомісячно у строки, визначені даним договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді (далі - Акт).

Відповідно до п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Умовами пунктів 6.1. - 6.5. Договору передбачено, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату. При наявності приладів комерційного обліку - обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Згідно з п. 6.6. Договору сторони дійшли згоди, що при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі Споживач повинен зазначити район міста, номер та дату даного договору. За наявності заборгованості за даним договором Теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, відпущену у минулі періоди.

Пунктом 6.7. Договору, сторони врегулювали питання приймання передачі документів за розрахунковий період, зокрема Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Задніпровська, буд. № 7, тел. 277-22-02, рахунок - фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідно до п. п. 6.7.1., 6.7.2. Договору отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п'яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається:

- при отриманні нарочним - дата вручення представнику Споживача;

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів). У разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобов'язаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1. договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем у господарському суді.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з 01 березня 2011 року і діє до 29 лютого 2012 року.

Згідно з п. 10.2. Договору він припиняє свою дію у випадках:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення господарським судом;

- ліквідації однієї із сторін.

Відповідно до п. 10.4. Договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.

Докази розірвання договору в матеріалах справи відсутні, а тому він є пролонгованим за приписами п. 10.4. Договору. Отже, умови договору є дійсними і на момент розгляду даного спору судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов договору не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, а саме не здійснив оплату за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 15068,76 грн., яку і намагається стягнути позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 15068,76 грн., що підтверджується підписаними сторонами у справі без зауважень та заперечень актами приймання-передачі теплової енергії, зокрема:

актом приймання-передачі теплової енергії від 31.10.2014 року за жовтень 2014 року - на суму з ПДВ 520,04 грн.;

актом приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2014 року за листопад 2014 року - на суму з ПДВ 2292,26 грн.;

актом приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2014 року за грудень 2014 року - на суму з ПДВ 3450,11 грн.;

актом приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2015 року за січень 2015 року - на суму з ПДВ 3798,77 грн.;

актом приймання-передачі теплової енергії від 28.02.2015 року за лютий 2015 року - на суму з ПДВ 2960,90 грн.;

актом приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2015 року за березень 2015 року - на суму з ПДВ 2832,43 грн.;

актом приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2015 року за квітень 2015 року - на суму з ПДВ «-785,75 грн.».

Безпосередньо в судовому засіданні 27.08.2015 року представник позивача усно пояснив, що акт приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2015 року за квітень 2015 року був підписаний сторонами на суму «-785,75 грн.», оскільки у вказаному акті був здійснений перерахунок вартості теплової енергії за березень 2015 року у зв'язку із застосуванням нового теплового навантаження, яке було зменшено в додатковій угоді № 3 від 30.03.2015 року до Договору, підписаній сторонами. Про вказані обставини зазначено в протоколі судового засідання від 27.08.2015 року.

На підставі актів приймання-передачі теплової енергії позивачем були виписані рахунки на оплату від 04.11.2014 року, 05.12.2014 року, 06.01.2015 року, 05.02.2015 року, 04.03.2015 року, 03.04.2015 року, 06.05.2015 року.

З аналізу змісту п. 6.7. Договору вбачається, що Споживач (відповідач у справі) з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен самостійно отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Задніпровська, буд. № 7, тел. 277-22-02, документи за розрахунковий період: рахунок - фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Матеріали справи свідчать, що відповідач виконав свій обов'язок, передбачений умовами п. 3.2.26. Договору, що підтверджується підписаними ним актами приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, отже відповідач погодився з нарахованою йому до сплати за вказаними актами вартістю спожитої теплової енергії. З огляду на підписання сторонами актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період вказані акти в силу умов п. 6.3. Договору є підставою для проведення розрахунків між ними за вказаний в них розрахунковий період.

Втім, відповідач свої зобов'язання з оплати спожитої теплової енергії не виконав, у зв'язку з чим за ним утворився борг в розмірі 15068,76 грн., який позивач і намагається стягнути.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає теплова енергія та її види. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що учасниками судового процесу є суб'єкти господарювання, в розумінні ст. 55 ГК України, тому до спірних правовідносин слід застосувати норми права, які регулюють питання постачання продукції - теплової енергії, зокрема договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Так, згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Тобто, положення про порядок оплати товару - теплової енергії, його ціни, порядку розрахунків потрібно брати із загальних положень, присвячених договору купівлі-продажу, а саме використовувати вимоги ст. ст. 655-697 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Відповідно до спеціальної норми права, передбаченої у статтях 24, 25 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV від 02.06.2005 року споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, а також відповідних нормативно-правових актів. Статтями 24, 25, 26, 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачені умови укладення договорів на теплопостачання.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався з позивачем за спожиту в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року теплову енергію, а наявність заборгованості за договором в сумі 15068,76 грн. підтверджено матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать, що позивач направляв претензію щодо погашення заборгованості за теплову енергію за договором № 401511 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.03.2011 року відповідачу за адресою: вул. Рубана, буд. 2, кв. 131, в підтвердження чого надав до матеріалів справи засвідчені копії: реєстру № 139 на відправлену кореспонденцію з підприємства від 15.05.2015 року та фіскального чеку від 15.05.2015 року. Втім вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді на виконання.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься оригінал акту звірки розрахунків за теплову енергію, поставлену згідно з договором № 401511 від 01.03.2011 року, підписаний сторонами у справі 28.07.2015 року на суму 15068,76 грн., який свідчить про визнання відповідачем наявності заборгованості в сумі 15068,76 грн. за вказаним договором.

При цьому, судом прийнято до уваги, що акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій між сторонами в розумінні приписи ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а лише відображує рух коштів на підприємстві.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов'язань за договором щодо не здійснення оплати за спожиту теплову енергію, а наявність заборгованості в сумі 15068,76 грн. підтверджено підписаними актами приймання-передачі теплової енергії, виставленими до оплати рахунками за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, які є первинними документами, згідно яких проводяться розрахунки між сторонами у справі. Відповідач наявність заборгованості визнав, про що свідчить підписаний з позивачем акт звірки розрахунків від 28.07.2015 року, однак доказів оплати заборгованості за спожиту теплову енергію за договором станом на час розгляду справи суду не надав.

За такими обставинами, позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Хортицького району до Житлово-будівельного кооперативу-354 "Електрод-2" про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 401511 від 01.03.2011 року в сумі 15068,76 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. покладаються на відповідача у справі - Житлово-будівельний кооператив-354 "Електрод-2", відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.08.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 25 Закону України "Про теплопостачання", ст. ст. 24, 25, 26, 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 55, 193 ГК України, ст. ст. 530, 599, 629, 655, 692, 714 ЦК України, ст. ст. 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "Міські теплові мережі" Хортицького району до Житлово-будівельного кооперативу-354 "Електрод-2" задовольнити.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу-354 "Електрод-2", 69124, м. Запоріжжя, вул. Рубана, буд. 20, , на користь:

- Концерну "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , п/р зі спеціальним режимом використання № 2813, № 1951 у Філії-Запорізьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 313957, в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Хортицького району, 69076, м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, буд. 7, основний борг в сумі 15068 (п'ятнадцять тисяч шістдесят вісім) грн. 76 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено - 01.09.2015 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.