КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2015 р. Справа№ 910/8174/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Реган П.Л., представник за довіреністю №37 від 16.04.2015р.;

від відповідача: Куркова А.В., представник за довіреністю б/н від 31.12.2014р.;

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року

у справі № 910/8174/15-г (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Паллет»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест»

про стягнення 284 693, 78 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Паллет» (надалі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» (надалі - відповідач) про стягнення 284 693, 78 грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 10/02/14 від 10.05.2014р., адже покупець не здійснив повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 248 873,56грн. Останню, з нарахованими у розмірі 4977,47грн. пені за прострочення виконання грошових зобов'язань, 3% річних в розмірі 1475,67грн. та інфляційні втрати у розмірі 29 367,67грн. позивач просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/8174/15-г та призначено до розгляду.

15.05.2015р. через канцелярію суду позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, в якій позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму основного боргу у сумі 248 873,56 грн., 4977,47 грн. - пені, 2825,72 грн. - 3% річних 44 256,46 грн. - інфляційних втрат та 6984,95 грн. - судового збору, що разом складає суму - 300 933,21 грн.

Заяву позивача про збільшення позовних вимог прийнято місцевим господарським судом та визначено нову ціну позову.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/8174/15-г позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін - Паллет" 248 873 (двісті сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 56 коп. - основного боргу, 4977 (чотири тисячі дев'ятсот сімдесят сім) грн. 47 коп. - пені, 2825 (дві тисячі вісімсот двадцять п'ять) грн. 72 коп. - 3% річних 44 256 (сорок чотири тисячі двісті п'ятдесят шість) грн. 46 коп. - інфляційних втрат та 6984 (шість тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 95 коп. - судового збору.

Задовольняючи позов у частині стягнення основної заборгованості, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару і поставив товар відповідачу, а отже покупець зобов'язаний оплатити проданий йому товар за його покупною ціною. Встановивши такі обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем допущене порушення строки розрахунків, а тому, з врахуванням ст. 625 ЦК України, визнав правомірним право постачальника на нарахування до стягнення 3% річних у сумі 2825,72 грн., 4977,47 грн. - пені та 44 256,46 грн. - інфляційних втрат за час прострочення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/8174/15-г та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Скаржник вважав, що судом першої інстанції при прийнятті рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, неповно з'ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, а висновки суду, які він встановив не відповідали фактичним обставинам справи.

Апелянт, посилаючись на безпідставність заявлених Товариством вимог, виникнення у нього обов'язку оплатити прийнятий ним товар заперечив, мотивуючи тим, що постачальником передано покупцю товар без супроводжуючих документів, передбачених пунктами 5.2., 9.1. Договору, а тому станом на момент звернення позивача до відповідача із даним позовом в суд у останнього не виник обов'язок оплатити проданий товар у повному обсязі.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справи між суддями від 17.06.2015р., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі № 910/8174/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Гаврилюк О.М., (головуючий), судді: Сулім В.В., Коротун О.М.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2015р. у зв'язку з перебуванням суддів Коротун О.М. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/8174/15-г колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. (головуючий суддя), судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі № 910/8174/15-г прийнято до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г. та призначено розгляд справи на 02.07.2015р.

01.07.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 року №09-52/910/15 у зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/8174/15-г.

Згідно проведеного повторного автоматизованого розподілу справи №910/8174/15-г визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Чорна Л.В., Смірнова Л.Г.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Пашкіна С.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі № 910/8174/15-г прийнято до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., суддів: Пашкіна С.А., Смірнова Л.Г. та призначено розгляд справи на 29.07.2015р.

29.07.2015р. у судовому засіданні колегією суддів оголошено перерву до 12.08.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/8174/15-г колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/8174/15-г до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

12.08.2015р. у судове засідання з'явились представники сторін.

12.08.2015р. у судовому засіданні представник відповідача просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/8174/15-г та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

У судовому засіданні 12.08.2015р. представник позивача проти доводів апеляційного оскарження заперечив, просив оскаржений судовий акт залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 10.02.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Паллет» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» (далі - відповідач, покупець) був укладений Договір поставки № 10/02/14 ( далі - Договір), за умовами якого, позивач зобов'язувався поставити термічно знезаражені піддони, розміром 800х1200 мм (далі - товар), а відповідач зобов'язувався приймати та вчасно сплачувати вартість поставленого товару (п.1.1. Договору).

Пунктом 2.1. договору поставки позивач та відповідач передбачили, що якість товару повинна відповідати вимогам ГОСТ 8486-86 "Пиломатеріали хвойних порід. Технічні умови"; ГОСТ 2695-83 "Пиломатеріали листяних порід. Технічні умови"; ГОСТ 9557-87 "Піддон плоский дерев'яний розміром 800x1200. Технічні умови". На боковій частині піддону повинен бути нанесений спеціальний маркувальний знак - "ІРРС", який свідчить, що пакувальний матеріал пройшов фіто санітарну обробку.

Відповідно до п.п. 9.1., 9.2. договору поставки, позивач, разом з відвантаженням товару, має передати такі документи на товар: оригінал рахунку-фактури на товар (другий примірник); оригінал видаткової накладної (у 2-х примірниках); оригінал податкової накладної; акт проведення знезараження дерев'яного пакувального матеріалу; карантинний сертифікат (на замовлення Покупця).

Пунктом 10.1. договору поставки передбачено, що товар приймається на підставі видаткової накладної.

Згідно п. 10.3. договору поставки товар вважається зданим позивачем та прийнятим відповідачем: а) за якістю - згідно з висновком Лабораторії покупця під час приймання товару на складі Покупця; б) за кількістю - згідно з рахунком-фактурою та видатковою накладною.

Спір, як вірно встановлено судом першої інстанції, виник внаслідок неповної та несвоєчасної оплати вартості поставленого відповідачу, як покупцю, товару.

Задовольняючи вимоги про стягнення боргу, місцевий господарський суд виходив з того, що товар, проданий відповідачу, мав бути оплачений ним у визначений Договором строк.

В обґрунтування доводів для скасування судового рішення апелянт посилався на те, що при передачі товару постачальник не передав документи передбачені п.п. 5.2., 9.1. Договору. За таких обставин, вважав відповідач, у нього не виникло обов'язку оплатити вартість товару, адже продавець не виконав зобов'язань по передачі покупцеві товару разом з супроводжуючими документами на нього, а тому станом на момент звернення позивача до відповідача із даним позовом обов'язок щодо оплати у повному обсязі за товар згідно договору поставки № 10/02/14 від 10.05.2014р. у відповідача не виник.

Колегія суддів вважає такі твердження скаржника помилковими, з огляду на таке.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару на складі покупця та підписання сторонами відповідних накладних відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" (в редакції 2010) автотранспортом (склад Покупця, м. Київ, вул. Промислова, 4Б).

Відповідно до пункту 5.1. Договору встановлено, що 100% оплата вартості товару здійснюється протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару, банківським переказом на розрахунковий рахунок позивача, на підставі рахунку, наданого останнім.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки за період з 25 листопада по 25 грудня 2014 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 248 873,56 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними уповноваженими представниками сторін видатковими накладними: РН-0000945 від 05.12.2014р.,РН-0000946 від 05.12.2014р.;РН-0000954 від 10.12.2014р.;РН-0000971 від 19.12.2014р.;РН-0000013 від 25.12.2014р.;РН-0000017 від 25.12.2014р., що містяться в матеріалах справи.

Отже, передача прав власності на товар, що є метою купівлі-продажу, відбулася: покупець (відповідач) отримав у власність товар, а у продавця таке право припинилося.

Однак, відповідач у порушення умов п.5.1. Договору, обов'язок своєчасно та у повному обсязі оплатити вартість отриманого у власність товару не виконав, розрахунок за отриманий товар на суму 248 873,56 грн. не здійснив, чим порушив право позивача, як постачальника, на отримання плати за поставлений ним товар.

Покупець стверджував, що товар був поставлений без супроводжуючих документів, а тому у нього відповідно до п. 5.2. Договору не виникло обов'язку з оплати такого поставленого товару.

Однак, колегія суддів такі твердження апелянта вважає неспроможними.

За змістом частини 1 ст.265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) обов'язок постачальника за договором поставки полягає, зокрема, у передачі (поставці) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (товари), тоді як обов'язок покупця - у прийнятті вказаного товару та сплаті за нього певної грошової суми.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, статтею 666 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

У будь-якому разі, правові наслідки невиконання продавцем обов'язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару, є імперативно встановленими законом, і сторони не вправі відступити від цих положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

До того ж, відповідач не вказав, які документи, що стосуються товару, не були передані йому разом з товаром.

Прийнявши товар без зауважень і не повідомивши постачальника про невиконання ним зобов'язань по передачі супроводжуючих документів на товар, не встановивши постачальнику розумного строку для передання таких документів, покупець в силу ст..ст. 655, 666, 692 ЦК України, не вправі посилатися на положення п. 5.2. Договору для обґрунтування підстав, які звільняють покупця від зобов'язань оплатити вартість проданого і переданого йому товару.

Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» покупна вартість товару сплачена не була, вимога позивача про стягнення з відповідача 248 873,56 грн. заборгованості за поставлений товар правомірно задоволена судом першої інстанції.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником грошових зобов'язань за Договором, кредитор вправі вимагати стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Суд зазначає, що згідно з інформаційним листом Верховного Суду України №3.2-2005 від 15.07.2005р. грошовими зобов'язаннями боржника перед кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши правильність виконаного позивачем розрахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних та з врахуванням вимог процесуального законодавства, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог щодо інфляційних витрат у розмірі 44 256 грн. 46 коп. та 3% річних у розмірі 2825 грн. 72 коп.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 11.2. договору поставки, за порушення строків оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення, при цьому загальна сума пені не може перевищувати 2% .

Перевіривши правильність виконаного позивачем розрахунку заявленої до стягнення пені, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що виконаний позивачем розрахунок пені на суму 4977 грн. 47 коп. є обґрунтованим.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „РМ-Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/8174/15-г слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на відповідача.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „РМ-Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/8174/15-г залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 року у справі №910/8174/15-г - без змін.

2.Матеріали справи №910/8174/15-г повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.А. Пашкіна

Л.В. Чорна