ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа № 911/2530/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Укрпрофмед

до Товариства з обмеженою відповідальністю Край - 1

про стягнення 100 509,92грн

Суддя Ейвазова А.Р.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність 13/08-15 від 30.08.2015);

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Укрпрофмед (далі ТОВ Укрпрофмед) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Край-1 (далі ТОВ Край-1) про стягнення 100 509,92грн, з яких:

- 54 530,26грн основної заборгованості за поставлений товар;

- 1416,29грн процентів за період з 20.08.2014 по 02.06.2015;

- 24865,79грн втрат від інфляції за період вересень 2014 року травень 2015 року;

- 19697,58грн пені за період з 20.08.2014 по 05.06.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором поставки № 249 від 03.03.2011 в частині оплати поставленого товару (а.с.2-4).

Відповідач у справі ТОВ Край-1 відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Розгляд справи здійснено за відсутності представника відповідача, оскільки:

- копія ухвали господарського суду Київської області від 18.06.2015 про порушення провадження у даній справі, направлена відповідачу за адресою, яка вказана у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 18.06.2015, отримана ним, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №291 (а.с.75);

- копія ухвал господарського суду Київської області від 30.06.2015 та від 09.07.2015 направлені відповідачу за тією ж адресою, що підтверджується відмітками на зворотному боці ухвал (а.с.73, зворот; а.с.166, зворот), при цьому копія ухвали від 09.07.2015 отримана відповідачем 16.07.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №523;

- клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило:

- матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2011 між ТОВ Укрпрофмед (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Край-2 (далі покупець, ТОВ «Край-2») укладено договір №249 поставки (а.с.12-16, далі договір).

За умовами такого договору, постачальник прийняв на себе зобовязання поставляти і передавати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товар у власність і оплатити його на умовах договору.

Даний договір підписано сторонами з протоколом розбіжностей, які врегульовані шляхом прийняття умов у редакції постачальника позивача у справі (п.1 протоколу розбіжностей, а.с.17-18).

У подальшому, додатковою угодою від 22.09.2014, яка укладена між ТОВ Укрпрофмед (далі постачальник), ТОВ Край-2 (далі первісний покупець) та ТОВ Край-1 (далі новий покупець), замінено сторону у зобовязанні за вищевказаним договором, а саме ТОВ Край-2 на ТОВ Край-1 (а.с.30).

Таким чином, укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін у справі господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Як визначено п.1.2 договору, асортимент, загальна кількість та ціна товару, що підлягає поставці на підставі прийнятих до виконання постачальником замовлень покупця, визначається у специфікаціях, які є невідємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Згідно п. 2.1 договору, доставка товару покупцю здійснюється транспортом постачальника і за його рахунок на підставі замовлення покупця; замовлення покупця на поставку товарів обовязкові для постачальника та можуть надаватись постачальникові у письмовій формі, по факсу, електронній пошті або у іншій формі, прийнятній для покупця, за 7 днів до дня поставки товару з підтвердженням про одержання.

Право власності переходить до покупця з моменту передачі товару і підписання сторонами оформленої належним чином накладної на товар в пункті поставки товару (пункт 2.8 договору).

Як визначено п. 6.4 договору, він діє до 31 грудня 2011 року; строк такого договору автоматично подовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання умов договору, у період з 18.03.2011 по 20.08.2014 позивачем поставлявся ТОВ Край-2 товар за видатковими накладними (а.с.81-162, 170, 191).

ТОВ Край-2 частково, відповідно до платіжних доручень (а.с.171-186) оплатило отриману продукцію.

Відповідно до акту звірки, який підписано уповноваженими особами від позивача та ТОВ «Край-2» станом на 31.08.2014 (а.с.33), заборгованість за переданий товар перед позивачем, за даними ТОВ «Край-2» становить 54952,18грн.

Після заміни сторін у зобовязанні відповідно до додаткової угоди від 22.09.2014, сторонами у справі ТОВ «Край-1» та ТОВ «Укрпрофмед» складено акт, відповідно до якого станом на 28.02.2015 заборгованість відповідача становить 54 530,26грн (а.с.34).

Відповідачем під час розгляду справи не спростовано наявність заборгованості в сумі 54 530,26грн за поставлений товар шляхом надання доказів зворотного.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений товар та застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством та умовами договору за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 3.1 договору визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється в національній валюті по мірі реалізації згідно п. 1.1 додатку №4 до договору поставки.

Відповідно до п. 1.1 додатку №4 до договору, покупець оплачує реалізовані товари за період один календарний тиждень у магазинах покупця протягом 7 календарних днів з дня закінчення календарного тижня за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені накладні (у формі відповідно до інструкції покупця) на адресу покупця, яка вказана у замовлені, протягом не більше, ніж 7 днів з дня поставки; якщо постачальник не надасть накладні вчасно, покупець має право затримати розрахунок на відповідний час затримки наданих документів.

Аналіз умов договору, зокрема, його додатку №4, надає підстави суду вважати, що сторони договору настання у відповідача (покупця) обовязку оплатити поставлений товар поставили у залежність від певної обставини - продажу відповідного товару третім особам.

Між тим, сторони, виходячи з умов договору, ніяким чином не визначили порядок інформування відповідачем позивача про обсяги реалізації за певний період або звітування про це, як і права позивача здійснювати перевірку обсягів нереалізованого товару у магазинах (складах) відповідача.

Також, в силу ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

При цьому, договір, за змістом ч. 2 ст.202 ЦК України, є двостороннім (багатостороннім) правочином.

Згідно ч.2 ст.212 ЦК України, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не надав позивачу інформації про залишки непроданого товару, а товар, як визначено п.2.8 договору поставки, перейшов у власність відповідача з моменту його передачі та підписання сторонами накладної у пункті поставки, що фактично дозволяє йому вільно і у будь-який час ним розпорядитись, договір не передбачає обовязку відповідача реалізовувати переданий йому у власність товар, що дозволяє йому не здійснювати дій щодо його реалізації, відповідну обставину факт продажу такого товару, суд вважає такою, що настала в момент підписання ТОВ Край-2 акту звіряння розрахунків з позивачем, яким визначено розмір заборгованості сторонами на 31.08.2014 і після якої поставки за договором не здійснювались. Так, як вбачається з відповідного акту у відповідача станом на 31.08.2014 існувало, як він сам про це зазначає, сальдо на користь позивача у розмірі 54 952,18грн.

Отже, враховуючи, що відповідач, який замінив старого боржника ТОВ «Край-2, в порушення своїх зобовязань за договором, не сплатив у встановлений договором строк частину поставленої позивачем продукції, заявлені вимоги в частині стягнення 54 530,26грн підлягають задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 1 416,29грн процентів за період з 20.08.2014 по 02.06.2015 та 24 865,79грн втрат від інфляції за період з вересня 2014 року по травень 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, заявлені вимоги є обґрунтованими, однак, не у повному обсязі.

Так, за розрахунком суду, розмір процентів, з урахуванням того, що строк виконання зобовязання з оплати товару на суму 54530,26грн можна вважати таким, що настав 31.08.2014, за період з 01.09.2014 (наступного за днем настання строку) по 02.06.2015 на борг у розмірі 54 530,26грн становить 1232,53грн;

Таким чином, вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню у розмірі 1232,53грн; у задоволенні вимог про стягнення 183,76грн процентів суд відмовляє.

За розрахунком суду втрати від інфляції за заявлений позивачем період з вересня 2014 року по травень 2015 року на борг у розмірі 54 530,26грн склали 29 991,64грн

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, вимоги про стягнення втрат від інфляції підлягають задоволенню у розмірі 24 865,79грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені у розмірі 19 697,58грн за період з 20.08.2014 по 05.06.2015.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до п. 4.4 договору, у випадку несвоєчасної оплати товару, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, розрахованої від вартості несплаченого товару, за кожен день затримки оплати.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру пені, встановленого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Проте, з наданого позивачем розрахунку (а.с.11) вбачається, що пеня нарахована ним за період з 20.08.2014 по 05.06.2015 на заборгованість відповідача за договором без врахуванням строку виконання зобовязання з оплати, а також без застосування положень ч.6 ст.232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За таких обставин, розмір пені за розрахунком суду, за період з 01.09.2014 (наступний день після настання строку виконання зобовязання з оплати) по 28.02.2015 (шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано 31.08.2014) на борг у розмірі 54 530,26грн становить 7622,28грн.

З урахуванням зазначеного, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі 7 622,28грн; в частині стягнення 12 075,30грн пені суд відмовляє.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1765,02грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Край - 1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Укрпрофмед 54 530,26грн основної заборгованості, 1232,53грн процентів, 24865,79грн втрат від інфляції, 7622,28грн пені, а також 1765,02грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3.В частині стягнення 183,76грн процентів, 12 075,30грн пені у задоволенні позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.08.2015

Суддя Ейвазова А.Р.