донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

31.08.2015 справа №908/2886/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддів:Чернота Л.Ф. Бойченко К.І., Ломовцевої Н.В.
секретаря Трегубової Т.Ю.

від позивача:Кисіль А.В. - представник за довіреністю №04/09-007 від 05.01.2015 р.
від відповідача:Романенко І.І. - представник за довіреністю № в.о.Н-01/1273 від 11.06.2015 р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк

на рішення господарського судуДонецької області
від01.07.2015 року
у справі№ 908/2886/15 (суддя Левшина Г.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" м.Суми
до Державного підприємства "Донецька залізниця" в особі Вагонного депо м.Красний Лиман
простягнення заборгованості 409 993,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015р. Публічне акціонерне товариство Науково-виробниче акціонерне товариство "ВДНІкомпресормаш" м.Суми звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Донецька залізниця" в особі Вагонного депо м. Красний Лиман про стягнення заборгованості у розмірі 380 000,00 грн., пені у сумі 8 729,59 грн., процентів річних у розмірі 1 124,38 грн., інфляційних у сумі 20 140,00 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 8200 грн. ( а.с.2-4).

В процесі розгляду справи згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач заявою від 30.06.2015р. №04/09-010378 зменшив предмет позову, заявивши вимоги про стягнення з відповідача інфляції в сумі 20140 грн. 00 коп., трьох процентів річних в розмірі 1124 грн. 38 коп. та пені в сумі 8729 грн. 59 коп. (а.с.38). Тому господарським судом розглянуто саме зазначені вимоги.

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.07.2015р. у справі № 908/2886/15 позовні вимоги задоволені повністю ( а.с.75-76).

Стягнуто з відповідача на користь позивача інфляцію в сумі 20 140 грн. 00 коп., три проценти річних в розмірі 1 124 грн. 38 коп. та пеню в сумі 8 729 грн. 59 коп., судовий збір в сумі 599 грн. 88 коп.

Повернуто позивачу з Державного бюджету сплачений згідно платіжного доручення № 1509 від 10.04.2015р. судовий збір у сумі 7600,12 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що свої зобов"язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів у сумі 380 000,00 грн. всупереч ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України відповідач належним чином не виконав, а відтак є підстави для застосування приписів ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційний та 3% річних. На підставі п.13.2 договору № 141138НЮ від 25.09.2014р. стягнуто пеню, яка, за висновком суду, є доведеною та обгрунтованою.

Відповідач, Державне підприємство "Донецька залізниця" м.Донецьк звернувся із апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення господарського суду Донецьекої області від 01.07.2015р. у справі № 908/2886/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі (а.с.81-83).

Зокрема, в обгрунтування поданої скарги, скаржник посилається на те, що залізниця не мала змоги належним чином виконувати зобов"язання за договором у зв"язку з тим, що у регіоні, на території якого розташована залізниця, з травня 2014 року і до теперішнього часу відбуваються активні бойові дії та ускладнення виконання умов договору підтверджується Сертфікатом (висновок) №1361 Донецької Торгово-промислової палати "Про настання обставин непереборної сили" від 14.10.2014р.

Апелянт вважає, що застосування до залізниці господарсько-правової відповідальності суперечить Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-УП від 02.09.2014р., оскільки на час проведення АТО забороняється нарахування пені/або/та штрафів на основну суму заборгованості, але суд першої інстанції не взяв це до уваги, чим порушив норми матеріального права, а саме ст.ст.216-219, 235, 236 ГК України.

Розпорядженням Донецького апеляційного господарського суду від 31.08.2015 року у зв'язку з находженням у відпустці визначеного за результатами автоматичного розподілу справи №908/2886/15 члена колегії суддів - судді Зубченко І.В. та наявністю у складі постійно діючої колегії №2 другої судової палати іншого судді, керуючись ч. 5 ст. 26 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п. 10.1 Засад використання автоматичної системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду, затверджених рішенням загальних зборів суддів від 23.06.2015 р. з метою забезпечення подальшого розгляду справи, замінено відсутнього суддю Зубченко І.В. з розгляду апеляційної скарги Державного підприємства Донецька залізниця", м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2015 року у справі №908/2886/15 на суддю другої судової палати - Бойченко К.І.

Скаржник вважає, що стягнення інфляційних, пені та 3% річних не обгрунтовані ані умовами договору, ані положеннями законодавства. Крім того, апелянт зауважив, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме ст.ст.33,34,43 ГПК України.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" м.Суми юридична особа (ідентифікаційний код 00220434), що підтверджено Випискою з ЄДРПОУ, Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та Статутом (а.с.17-18, 52-67).

Відповідач, Державне підприємство "Донецька залізниця" юридична особа (ідентифікаційний код 01074957), що підтверджено Свідоцтвом про державну реєстрацію, та довідкою з ЄДРПОУ (а.с.47-49).

Згідно п.1.4 Статуту до складу Залізниці входять служби, структурні та відокремлені підрозділи, які не мають статусу юридичної особи, утворюються наказом начальника залізниці після погодження з Укрзалізницею та діють на підставі положення.

25.09.2014р. сторонами було підписано договір №141138НЮ, за умовами якого позивач зобов'язався поставити у власність відповідача компресорну станцію НВЕ-20/0,8 з пусконалагоджувальними роботами відповідно до специфікації, а відповідач - прийняти та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов договору (а.с.8-10).

Згідно Специфікації до договору (Додаток № 1) визначені код товару, найменування, марка, креслення, одиницю виміру, кількість та ціна, сума з ПДВ, а саме компресорна станція з пусконалагоджувальними роботами марки НВЕ-20/0,8 за ціною 380 000, 00 грн. з ПДВ (а.с.10, зворотній бік).

Згідно п.8.2 договору датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами договору.

Відповідно до наданих до матеріалів справи акту приймання компресорної станції від 30.09.2014р., видаткової накладної №1469 від 30.09.2014р. позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято компресорну станцію НВЕ-20/0,8, комплект ЗІП, формуляр, керівництво по експлуатації, документи на комплектуючі вироби, шафу керування на суму 380000,00 грн.(а.с.11,12)

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача не заперечується.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що відповідач здійснює оплату поставленого позивачем товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 90 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару.

Згідно п.13.2 сторонами було узгоджено, що за порушення термінів оплати за поставку товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми поставки за кожен день прострочення платежу.

Договір підписаний сторонами у встановленому порядку та скріплений печатками підприємств без зауважень.

Позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою від 11.02.2015р. №04/09-002123, який залишився без відповіді та реагування.

Відповідач свої зобов"язання за договором щодо оплати отриманого товару не виконав, тому позивач звернувся до судом з вищезазначеним позовом.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо стягнення боргу, пені, 3% річних та інфляційних за договором поставки.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договір №141138НЮ від 25.09.2014р. за своєю правовою природою є договором поставки, правовідносини за яким регулюються главою 30 параграф 1 Господарського кодексу України та главою 54 параграф 3 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов»язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов»язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зоов»язується прийняти мано (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов»язан вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов»язковості договору для виконання сторонами.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Згідно з наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями №№911, 914 від 20.05.2015р. заборгованість в сумі 380 000,00 грн. була сплачена відповідачем позивачу 20.05.2015р., тобто після подачі позову до суду (а.с.70-71).

У зв"язку з цим, позивач, користуючись наданим його правом зменшувати позовні вимог відповідно до вимог ст. 22 ГПК України, звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача суму пені у розмірі 8729,59 грн., проценти річних у сумі 1124,38 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 20 140,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з лютого 2015р. по березень 2015р. нараховано та пред'явлено до стягнення інфляцію в сумі 20140,00 грн. та три проценти річних в сумі 1124,38 грн. за період з 09.02.2015р. по 16.03.2015р., які, як вважає колегія суддів, задоволені судом першої інстанції обгрунтовано та законно.

Згідно п.13.2 договору №141138НЮ від 25.09.2014р. сторонами було узгоджено, що за порушення термінів оплати за поставку товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми поставки за кожен день прострочення платежу.

Згідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які борник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвожчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

На підставі вказаного пункту договору позивачем за період з 09.02.2015р. по 16.03.2015р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 8729,59 грн., які колегія суддів вважає обгрунтованими, документально підтвердженими та правильно задоволеними судом першої інстанції.

Доводи апелянта щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-УП від 02.09.2014р. колегія суддів відхиляє з огляду на те, що згідно вимог ст. 2 зазначеного Закону мораторій на нарахуванні пені та штрафів на основну суму заборгованості застосовується за кредитними зобов"язаннями, а не за грошовими, що є предметом спору у даній справі.

Доводи апелянта щодо неможливості виконання відповідачем своїх зобов"язань за договором з посиланням на Сертфікат (висновок) №1361 Донецької Торгово-промислової палати "Про настання обставин непереборної сили" від 14.10.2014р. колегія суддів відхиляє з огляду на таке: про ці обставини не було заявлено у суді першої інстанції та відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" діяльність торгово-промислової палати передбачає лише два випадки, коли ТПП мають право засвідчувати настання форс-мажорних обставин:

1. відповідно до умов зовнішньо торгівельних угод і міжнародних договорів України та портових звичаїв, прийнятих в Україні;

2. відповідно до умов договорів за зверненням суб"єктів господарювання, що здійснюють будівництво житла.

Можливість надання підтвердження форс-мажорних обставин до решти господарських договорів зазначеною вище нормою не передбачено.

Сертифікат (Висновок) Донецької регіональної Торгово-промислової палати від 14.10.2014р. № 3765/05-4/62 про настання обставин непереборної сили, колегія суддів не вважає належним та допустимим доказом в розумінні ст. 34 ГПК України, за даною справою, оскільки в силу ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" (станом на дату складання висновку), регіональні торгово-промислові палати не наділені повноваженнями щодо засвідчення обставин форс-мажору у даному виді правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що друга сторона не була повідомлена про настання форс-мажорних обставин, як того вимагає п. 10.3 договору. Крім того, сторони не укладали додаткової угоди, згідно з якою строк виконання зобов"язання за укладеним договором змінився, а відтак якщо сторони не оповістили з поважних причин про настання форс - мажорних обставин, то в подальшому (при їх настанні) вони позбавлені права вимагати зміни строків виконання зобов"язань за договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення немає, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2015р. у справі №908/2886/15 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 01.07.2015р. у справі №908/2886/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Л.Ф.Чернота

Судді К.І. Бойченко

Н.В.Ломовцева

Надр.5 прим:1 -у справу; 1-позивачу; 1 -відповідачу;1 -ДАГС; 1-ГС Донецької обл.