ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року Справа № 910/28013/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого (доповідач),
Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА УКРАЇНА Т.О.В."
на постанову та на рішенняКиївського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 року
у справі господарського судуміста Києва
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА Україна Т.О.В."
допублічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"
простягнення 28 246,39 грн.,
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:не з"явився,
- відповідача:Усенко А.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА Україна Т.О.В." (далі - ТОВ "ДОКА Україна Т.О.В.") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (далі - ПАТ "Страхова компанія "Країна") про стягнення 22988,84 грн. страхового відшкодування та 5257,55 грн. пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 року (суддя Пінчук В.І.) у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року (колегія суддів у складі: Авдеєва П.В. - головуючого, суддів: Ільєнок Т.В., Яковлєва М.Л.) рішення місцевого господарського суду від 05.02.2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ТОВ "ДОКА Україна Т.О.В." подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року та рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 року скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 12.09.2012 року між ОСОБА_6 (страхувальник) та ПАТ "СК"КРАЇНА" (страховик) був укладений договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9020680, відповідно до умов якого було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю наземного транспортного засобу марки "Шкода", державний реєстраційний № НОМЕР_1.

19.07.2013 року на вул. Осипова в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля "Skoda Octavia" (д.н. НОМЕР_2), під керуванням водія ОСОБА_7, та автомобіля "Volkswagen Golf" (д.н. НОМЕР_3), що належить на праві власності позивачу, під керуванням водія ОСОБА_8, який перебував у трудових відносинах з останнім.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб "Volkswagen Golf" (д.н. НОМЕР_3) отримав механічні погодження. Вартість відновлювальних робіт транспортного засобу позивача відповідно до рахунку ТОВ "Джерман-Автоцентр" №С000010937 від 17.02.2014 року становить 22988,84 грн.

Винним у скоєнні ДТП, за постановою Приморського районного суду м. Одеса, визнано ОСОБА_7, якого було притягнуто до адміністративної відповідальності.

24.07.2013 року позивач звернувся до відповідача про настання страхового випадку.

08.10.2014 року ТОВ "ДОКА Україна Т.О.В." звернулось до ПАТ "Страхова компанія "Країна" з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 21534,01 грн..

В свою чергу, ПАТ "Страхова компанія "Країна", розглянувши заяву про виплату страхового відшкодування, листом від 31.10.201 року №7436, відмовило позивачу у її виплаті з посиланням на п.п.37.1.4, п.37.1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-ІV (далі - ЗУ №1961-ІV).

Не погоджуючись з відмовою ПАТ "Страхова компанія "Країна" про виплату страхового відшкодування, ТОВ "ДОКА Україна Т.О.В." звернулось до суду з матеріально-правовою вимогою про стягнення 22988,84 грн. страхового відшкодування та 5257,55 грн. пені, нарахованої за прострочення страхової виплати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з їх необгрунтованості, оскільки заява про страхове відшкодування була подана із порушенням строку для її подання, що є у відповідності до п. п.37.1.4, п.37.1 ЗУ №1961-ІV підставою для відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування.

З такими висновками попередніх інстанцій колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відносини у сфері страхування врегульовані гл. 67 розділу ІІІ (ст. 979-999) Цивільного кодексу України, параграфом 2 гл. 35 Господарського кодексу України, Законом від 07.03.1996 року "Про страхування", а щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то спеціальним законодавством, зокрема Законом "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та постановами Кабінету Міністрів України, які прийняті на підставі зазначених вище законів.

Відповідно до п.2.1 ЗУ №1961-ІV, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно ст. 979 ЦК України, ст. 354 ГК України, ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами п.22.1 ст. 22 ЗУ №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.35.1 ст. 35 ЗУ №1961-ІV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Статтею 36 ЗУ №1961-ІV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Підстави для відмови страховика у здійсненні ним страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені у ст. 37 ЗУ №1961-ІV, до переліку яких зокрема віднесено неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п.37.1.4).

Отже, враховуючи вищевикладене, приписи ЗУ №1961-ІV, який є спеціальним Законом у відносинах у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і норми якого підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, а також враховуючи, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач звернувся до страховика поза межами річного строку для подання заяви про страхове відшкодування - 08.10.2014 року, наслідком якого є відмова страховика у їх виплаті, та за відсутності інших належних та допустимих доказів, які б спростовували ці обставини, колегія суддів погоджується з висновками попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи зазначене, оскаржувані судові рішення є такими, що прийняті на підставі повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому, судова колегія не вбачає підстав для їх зміни чи скасування.

Щодо доводів, викладених в касаційній скарзі, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, не спростовують висновків суду, покладених в основу оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА Україна Т.О.В." залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року та рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 року у справі № 910/28013/14 залишити без змін.

Головуючий, суддя М.М.Черкащенко

Судді П.А.Гончарук

Л.В.Стратієнко