ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" серпня 2015 р.Справа № 916/2572/15

За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Одеська обл., м. Іллічівськ);

До відповідача: Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" (Одеська обл., м. Іллічівськ);

про стягнення 19511,41 грн.

Суддя Волков Р.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - за дорученням;

Від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівськом філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м.Іллічівськ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт м.Іллічівськ про стягнення 17046,47грн. інфляційних та 2464,94грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договору майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 102-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013, встановлення пунктом 2.3 договору обовязку відповідача щодо щомісячної оплати сервітуту, виставлення позивачем рахунків для оплати на суму 103211,00грн., стягнення з відповідача вказаної суми рішенням господарського суду Одеської області від 16.06.2014 по справі № 916/1223/14, фактичне отримання коштів на виконання судового наказу 29.09.2014.

Вказує на ст.625 Цивільного Кодексу України як на підставу для стягнення інфляційних сум та 3% річних за весь час прострочки до моменту фактичного отримання коштів.

Заявою від 13.07.2015 вх.№ 17734/15 позивач уточнив назву позовної заяви, змінивши її на „Позовна заява про стягнення інфляційних та 3% річних, не зачіпаючи при цьому ані підстав подання позову, ані заявлених позовних вимог.

Відповідач вимоги позивача не визнав, посилаючись на необхідність припинення провадження по справі відповідно до ч.1 п.2 ст.80 ГПК України, оскільки вже існує рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Вважає, що таким рішенням є рішення господарського суду Одеської області від 16.06.2014 по справі № 916/1223/14. Також вказує, що позивач не скористався можливістю збільшення розміру позовних вимог під час розгляду справи № 916/1223/14.

Розглянувши матеріали справи, та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі був підписаний договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 102-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013.

Питання щодо наявності та стягнення заборгованості за вказаним договором було предметом судового розгляду по справі № 916/1223/14.

Так, Рішенням господарського суду Одеської області від 27.08.2014 по справі № 916/1223/14 з Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівськом філії стягнуто 103211,00грн. заборгованості та судовий збір у розмірі 2064,21грн.

Вказаним рішенням встановлено наступне:

„Так, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами по справі №916/1223/14 договору № 642-0/102-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р., ... „що відповідач обовязок щодо своєчасної оплати рахунків, виставлених за користування причалом № 7 на умовах сервітуту в вересні-грудні 2013р. згідно договору № 102-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 р. не виконав та у нього наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 103 201,99 грн., що підтверджується актами виконаних робіт та рахунками, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення господарського суду Одеської області від 16.06.2014 по справі № 916/1223/14 оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку, але було залишено без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.07.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 30.09.2014.

Відповідно до п. 2.3 договору № 642-0/102-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. оплата сервітуту здійснюється відповідачем щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку позивача. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

Стаття ст.629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п.2 ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, враховуючи невиконання відповідачем свого обовязку щодо своєчасної сплати, виставлення позивачем рахунків від №4442 від 30.09.2013 р., №9352 від 31.10.2013 р., №9374 від 30.11.2013 р., №12865 від 31.12.2013 р., - на загальну суму 103 210,99 грн., суд вважає вимоги позивача про стягнення 17046,47грн. інфляційних та 2464,94грн. 3% річних обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо необхідності припинення провадження по справі по ч.1 п.2 ст.80 ГПК України, оскільки вже існує рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, суд вважає безпідставними.

Так, під час розгляду справи № 916/1223/14 вирішувався спір щодо основного боргу по оплаті сервітуту, тоді як по даній справі позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляційних сум та 3% річних, як це передбачено ст.625 Цивільного Кодексу України. Таким чином, хоча субєктний склад учасників по справах і співпадає, але предмет спору та підстави для стягнення є різними.

Безпідставними є також доводи відповідача про те, що позивач повинен був заявити свої вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних саме під час розгляду справи № 916/1223/14 і не зробивши це втратив право стягнення цих сум в подальшому. Діюче процесуально законодавство таких обмежень не містить і надає можливість позивачеві заявляти вимоги про стягнення передбачених ст.625 Цивільного Кодексу України сум як під час стягнення основного боргу так і шляхом подачі окремого позову.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального Кодексу України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 625, 629 Цивільного Кодексу України, ст.ст.33, 35, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства „Адміністрація морський портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морський портів України - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці, буд. 6, ) на користь Державного підприємства „Адміністрація морський портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морський портів України (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці, буд. 6, од ) інфляційні втрати в сумі 17046 (сімнадцять тисяч сорок шість) грн. 47 коп., 3% річних в сумі 2464 (дві тисячі чотириста шістдесят чотири) грн. 94 коп. та судовий збір у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 14.08.2015 року.

Повне рішення складено 19 серпня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков