ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Справа № 917/760/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Бехтер Л.В., за довіреністю б/н від 05.12.2014

відповідача - Шайхаєвої О.М., за довіреністю № 553 від 21.05.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філї ПАТ "Укртелеком" (вх. №3749 П/3) на рішення госп одарського суду Полтавської області від 18.06.2015 у справі № 917/760/15

за позовом ТОВ "Антарес - 2000", м. Полтава

до ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філї ПАТ "Укртелеком"

про стягнення грошових коштів у сумі 99 555,73 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.06.2015 у справі № 917/760/15 (суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес-2000" 4186,14 грн. пені, 7987,68 грн. інфляційних втрат, 224,92 грн. та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Повернуто користь Товариству з обмеженою відповідальністю "Антарес-2000" зі спеціального фонду Державного бюджету України 410,18 грн. судового збору сплаченого за платіжним дорученням № 78 від 24.03.2015 на суму 2237,18 грн.

Відповідач звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Полтавської області від 18.06.2015 у справі № 917/760/15, в якій просить оскаржуване рішення змінити в частині розміру стягнених штрафних санкцій, а саме: стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес-2000" 3% річних в розмірі 107,77 грн., пеню в розмірі 1077,69 грн., збитки від інфляції в розмірі 3453,84 грн., а всього - 4639,30 грн. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" судовий збір за подання первісного позову пропорційно задоволеним вимогам. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес-2000" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком" судовий збір за подання цієї апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно визначено період заборгованості та суму заборгованості відповідача в з зв'язку з невірним визначенням строку настання виконання зобов'язання, визначеного п. 4.3 договору, тому відповідач вважає неправомірним нарахування штрафних санкцій позивачем, які були у повному обсязі стягнуті за рішенням суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 розгляд справи відкладено на 18.08.2015.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по апеляційній скарзі, вважає рішення цілком обґрунтованим та законним, наполягає на правомірності рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 19.09.2013 р. між сторонами по справі було укладено договір №1123/627-30 про надання послуг з технічної охорони (далі договір, а.с. - 13-17), зі строком дії д з 01.10.2013 по 28.02.2015 (з урахуванням додаткових угод № 423-30 від 31.12.2013, № 36-30 від 21.03.2014, № 144-30 від 01.07.2014, № 216-30 від 13.10.2014.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року позивач надавав відповідачу послуги з охорони на загальну суму 73960,00 грн., що підтверджується відповідними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Строк дії Договору - з 01.04.2014 р. по 28.02.2015 р. (включно) (п.8.1 договору в редакції Додаткової угоди № 24-14 від 20.01.2015 року, а.с. - 148).

Оплата послуг виконавця здійснюється замовником в розмірі 100% вартості наданих за місяць послуг, в термін 60 банківських днів з дати двохстороннього підписання акту виконаних робіт на підставі рахунку виконавця, податкової накладної та акту наданих послуг, що надається Виконавцем до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.3 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за надані позивачем послуги на суму 73960,00 грн. розрахувався 08.04.2015 року.

Як зазначає позивач, оскільки 28.02.2015 року договір припинив свою дію, тому з 01.03.2015 зобов'язання відповідача щодо оплати за отримані послуги по укладеному з позивачем договору були припинені в частині умов оплати на протязі 60 банківських днів з моменту підписання актів здачі-прийняття наданих послуг, тому позивачем вважає, що з 01.03.2015 відповідач має погасити суму заборгованості в останній день дії договору, а не в порядку п. 4.3 договору.

Таким чином, вважаючи відповідача таким, що прострочив виконання зобов'язання з 01.03.2015, позивачем, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог № 29/05/01 від 29.05.2015, на суму боргу в розмірі 73960,00 грн. нараховані 224,92 грн. - 3% річних, 7987,68 грн. інфляційних, 4186,14 грн. пені.

Вирішуючи даний господарський спір суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що закінчення строку дії договору з 28.02.2015, тобто домовленість сторін про розірвання угоди, у розумінні ст. 653 ЦК України, не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору. Перевіривши методику розрахунку пені, 3% та інфляційних втрат по кожному Акту окремо (крім Акту від 28.02.2015 р. оплата по якому проведена відповідачем в межах строку який визначений договором), починаючи від наступної дат, коли строк зобов'язання настав по 07.04.2015 р. (08.04.2015р. - оплата наданих послуг), суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги про стягнення 4186,14 грн. - пені, 7987,68 грн. - інфляційних витрати та 224,92 грн. - 3% річних, зважаючи на їх документальну обґрунтованість та підтвердженість.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення, зміни і припинення цивільних правовідносин є юридичні факти - факти реальною дійсності, з якими законодавство пов'язує виникнення, зміну чи припинення цивільних відносин.

Так, підставою виникнення між сторонами господарських правовідносин, є укладений між ними договір №1123/627-30 про надання послуг з технічної охорони від 19.09.2013, відповідно до умов якого виконавець (позивач) зобов'язується надати замовнику (відповідачу) послуги з технічної охорони об'єктів філії та її структурних підрозділів в обсягах, зазначених у Дислокації, що є його невід'ємною частиною, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (п. 1.1 Договору).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Матеріалами справи свідчать про те, що на виконання умов договору позивач в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року надавав відповідачу послуги з охорони на загальну суму 73960,00 грн., що підтверджується:

Актом №А-00003576 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2014 за листопад 2014 на суму 31980,00 грн. з ПДВ;

Актом №А-00003731 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2014 за грудень 2014 на суму 31980,00 грн. з ПДВ;

Актом №А-00000131 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2015 за січень 2015 на суму 5000,00 грн. з ПДВ;

Актом №А-00000312 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2015 за лютий 2015 на суму 5000,00 грн. з ПДВ.

Матеріалами справи також підтверджено, що правовідношення сторін згідно з вказаним договором та додатковою угодою до нього № 24-14 від 20.01.2015 були припинені 28.02.2015.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися

Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

За таких обставин, у відповідача виникло перед позивачем зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Згідно п. 4.3 договору сторони узгодили, що оплата послуг виконавця здійснюється замовником в розмірі 100% вартості наданих за місяць послуг, в термін 60 банківських днів з дати двохстороннього підписання акту виконаних робіт на підставі рахунку виконавця, податкової накладної та акту наданих послуг, що надається виконавцем до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Таким чином, строк оплати наданих позивачем послуг повинен обчислюватись, виходячи з дати двохстороннього підписання актів виконаних робіт.

Так, за актом №А-00003576 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2014 за листопад 2014 на суму 5000,00 грн., строк настання виконання зобов'язання становить 05.03.2014.

За актом №А-00003731 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2014 за грудень 2014 на суму 5000,00 грн., строк настання виконання зобов'язання становить 01.04.2015.

За актом №А-00000131 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2015 за січень 2015 на суму 31980,00 грн., строк настання виконання зобов'язання становить 24.04.2015.

За актом №А-00000312 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2015 за лютий 2015 на суму 31980,00 грн., строк настання виконання зобов'язання становить 22.05.2015.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за надані позивачем послуги на суму 73960,00 грн. розрахувався 08.04.2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями №2342 від 07.04.2015 року, №2347 від 07.04.2015 року, №2338 від 07.04.2015 року, № 2341 від 07.04.2015 року (а.с. - 149-150).

Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання за актом №А-00003731 від 30.11.2014 на суму 31980,00 грн. на 34 дні, та за актом №А-00003731 від 31.12.2014 на суму 31980,00 грн. на 7 днів.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.1. Договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг по Договору, замовник сплачує за вимогою виконавця пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення за кожен день затримки.

Позивачем заявлено до стягнення 4186,14 грн. пені за період з 02.03.2015 року по 07.04.2015 року.

Проте, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції встановлено факт прострочення відповідачем виконання зобов'язання по актам здачі-прийняття робіт №А-00003731 від 30.11.2014 на суму 31980,00 грн. та №А-00003731 від 31.12.2014 на суму 31980,00 грн. саме з 08.04.2015, а також здійснивши власний перерахунок пені з урахуванням викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату підлягають частковому задоволенню в розмірі 1077,69 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, з урахуванням вищезазначеного періоду прострочення по актам здачі-прийняття робіт №А-00003731 від 30.11.2014 на суму 31980,00 грн. та №А-00003731 від 31.12.2014 на суму 31980,00 грн., колегія суддів зазначає, що до стягнення з відповідача підлягає сума інфляційних в розмірі 3 453,84 грн. та 3% річних в розмірі 107,77 грн.

Таким чином, колегія суддів на підставі дослідження матеріалів та обставин справи, з урахуванням заявлених вимог та викладених заперечень, дійшла висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 1077,69 грн., інфляційних в розмірі 3 453,84 грн. та 3% річних в розмірі 107,77 грн.

В зв'язку з чим рішення господарського суду в частині стягнення з відповідача 3 108,45 грн. пені, 4 533,84 грн. інфляційних, 117,15 грн. - 3% річних підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34, 43, 49, 84, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філї ПАТ "Укртелеком" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 18.06.15 у справі № 917/760/15 в частині стягнення з ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філї ПАТ "Укртелеком" на користь ТОВ "Антарес - 2000" - 3 108,45 грн. пені, 4 533,84 грн. інфляційних, 117,15 грн. - 3% річних скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес-2000" ( вул. Шевченка, 100, м. Полтава, 36039, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар. Т.Шевченка, 18, ) в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Жовтнева, 33, м. Полтава, 36000, ) 913,50 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 21 серпня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.