ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.08.2015 Справа № 920/1145/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Тимченко О. О., розглянувши матеріали справи № 920/1145/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ітел ЛТД», м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне

науково - виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе», м. Суми,

про стягнення 9 923 грн. 37 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: представник ОСОБА_1 ( довіреність від 02.07.2015 року);

Від відповідача: не зявився;

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 14 760 грн. 90 коп., в тому числі 14 454 грн. 31 коп. інфляційних втрат, 306 грн. 59 коп. 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

13 серпня 2015 року позивач надав заяву б/н б/д (вх. № 9390) про уточнення позовних вимог, в якій уточнює позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 9 923 грн. 37 коп., в тому числі 9 616 грн. 78 коп. інфляційних втрат, 306 грн. 59 коп. 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог суд приймає подану заяву до розгляду.

3 серпня 2015 року відповідач подав відзив на позовну заяву б/н від 03.09.2015 року, в якому зазначив, що позивачем невірно розраховано розмір інфляційних нарахувань, в звязку з чим подає контррозрахунок, за яким сума інфляційних нарахувань становить 9 616 грн. 78 коп. за період з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини незявлення суд не повідомив.

В судовому засіданні 13 серпня 2015 року судом були оглянуті матеріали справи № 920/353/15.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд встановив:

16 липня 2013 року між сторонами було укладено договір № 103, за умовами п. 1.1 якого, позивач зобовязується передати у власність відповідачу товар, а відповідач зобовязується прийняти і оплатити товар в порядку, передбаченому умовами цього договору.

Відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав свої зобовязання щодо оплати поставленного товару, в звязку з чим позивач звернуся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з відповідача 80 018 грн. 14 коп., з яких: 58 283 грн. 52 коп. основного боргу, відповідно до договору № 103 від 16.07.2013 р.; 16 750 грн. 99 коп. інфляційних втрат; 2 069 грн. 46 коп. 3% річних; 2 914 грн. 17 коп. пені, а також судові витрати, повязані з розглядом справи (справа № 920/353/15).

В ході розгляду справи № 920/353/15 позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 58 283 грн. 52 коп. основного боргу, 29 258 грн. 33 коп. інфляційних втрат, 2 246 грн. 71 коп. 3% річних, 2 914 грн. 17 коп. пені, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Рішенням господарського суду Сумської області від 15.04.2015 року у справі № 920/353/15 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТЕЛ ЛТД», м. Київ до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми про стягнення 92 702 грн. 73 коп., позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівельне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код 05747991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТЕЛ ЛТД» (04213, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, б. 60, кв. 356, код 32772545) 58 283 грн. 52 коп. основного боргу, 2 914 грн. 17 коп. пені; 29 258 грн. 33 коп. інфляційних втрат, 2 246 грн. 71 коп. 3% річних, 1 854 грн. 06 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

З матеріалів справи № 920/353/15 вбачається, що інфляційні нарахування в сумі 29 258 грн. 33 коп. нараховані за період з 01.01.2014 року по 31.03.2015 року, а 3% річних в сумі 2 246 грн. 71 коп. нараховані за період з 26.12.2013 року по 08.04.2015 року (а.с. 49-50 справа № 920/353/15).

Рішення господарського суду Сумської області від 15.04.2015 року у справі № 920/353/15 набрало законної сили 05.05.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач несвоєчасно розрахувався за товар поставлений відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 103 та своєчасно не виконав судове рішення від 15.04.2015 року у справі № 920/353/15, яке набрало законної сили 05.05.2015 року, сплативши грошову суму присуджену до стягнення у повному обсязі тільки 25 червня 2015 року, у звязку з чим останньому відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України нараховано 9 616 грн. 78 коп. інфляційних втрат за період з квітня 2015 року по травень 2015 року та 306 грн. 59 коп. 3 % річних за період з 09.04.2015 року по 11.06.2015 року.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого господарського суду України N 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних за несвоєчасну сплату 58 283 грн. 52 коп. основного боргу за поставлений товар відповідно до укладеного між сторонами договору № 103 від 16.07.2013 року є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 9 616 грн. 78 коп. інфляційних збитків за період з квітня 2015 року по травень 2015 року та 306 грн. 59 коп. 3 % річних за період з 09.04.2015 року по 11.06.2015 року, виходячи з суми боргу 58 283 грн. 52 коп..

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 827 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання ім. М. В. Фрунзе» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код 05747991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ітел ЛТД» (04213, АДРЕСА_1, код 32772545) 9 616 грн. 78 коп. інфляційних збитків, 306 грн. 59 коп. 3% річних та 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.08.2015 року.

Суддя С.В. Заєць