донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

19.08.2015р. справа №908/2884/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 довіреність №б/н від 05.06.2015р.
від відповідача:не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від11.06.2015р.
по справі№908/2884/15 (суддя О.В.Кротінова)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВ ХАУС», м.Бердянськ Запорізької області
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь Донецької області
простягнення 302836грн.82коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗОВ ХАУС», м.Бердянськ Запорізької області звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь Донецької області про стягнення 302836грн.82коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.06.2015р. позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Азов Хаус 302836,82грн. суми боргу за поставлений товар та судового збору в розмірі 6 056,74 грн.

Відповідач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку і просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, позивач не виконав обовязок щодо передачі рахунків-фактур, а тому не настав факт поставки товару, а у нього не настало зобовязання з оплати вказаної продукції. Крім того, посилається на те, що зобовязання сторін за договором мають усі характеристики зустрічних. Уклавши відповідний договір, сторони визначили певний обовязок постачальника щодо надання покупцю належним чином оформлених рахунків фактур, як підстави для оплати, тому лише з вручення рахунку-фактури, у покупця виникає зустрічний обовязок щодо оплати поставленого товару.

Представник відповідача у судове засідання не прибув.

Представник позивача у судове засідання прибув, заперечував проти доводів апеляційної скарги, відзив надав. Проти розгляду скарги за відсутністю представника відповідача не заперечував.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Азов Хаус (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством Азовзагальмаш (Покупець) укладено договір №11 ПСН 05005, відповідно до вимог якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (індустріальні масла) в асортименті, кількості згідно з специфікацією №1 (додаток №1), яка є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до п.3.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ - склад Покупця м.Маріуполь ПАТ Азовзагальмаш згідно Інкотермс 2000 транспортом Постачальника та за його рахунок.

Пунктом 3.1 договору визначено, що постачальник разом з товаром передає наступні документи (в оригіналі): рахунок-фактуру, товаротранспортну накладну, податкову накладну, сертифікат якості або паспорт якості, видаткову накладну.

Строк поставки протягом 3-х днів з моменту отримання Постачальником замовлення від Покупця (п.5.1 договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами та діє до 31.07.2014р.

05.07.2013р. до договору підписано специфікацію №1, в якій сторони обумовили поставку масла І-20А (налив), ГОСТ 20799-88, виробник: НК Лукойл, квітень 2013р. у кількості 28 068,0 л. загальною вартістю 282 083,40 грн. з урахування податку на додану вартість.

23.09.2013р. до договору підписано специфікацію №2, в якій сторони обумовили поставку масла І-20А (налив), ГОСТ 20799-88, виробник: НК Лукойл, квітень 2013р. у кількості 25 117,0 л. загальною вартістю 256 705,79 грн. з урахування податку на додану вартість.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив поставку обумовленого вище товару відповідачу за видатковими накладними №АХ-0507002 від 05.07.2013р. та №АХ-1408001 від 14.08.2013р. та відповідач в повному обсязі розрахувався за поставлений товар.

Разом з тим, позивач з серпня по жовтень 2013р. поставив відповідачу товар, а саме: «Оливу індустріальну І-40А ГОСТ 20799-88 за видатковими накладними: №АХ-0908001 від 09.08.2013р. на суму 20 440,01грн., №АХ-1208001 від 12.08.2013р. на суму 20 440,01грн., №АХ-1209001 від 12.09.2013р. на суму 50 486,82грн., №АХ-1209002 від 12.09.2013р. на суму 42 872,92грн., №АХ-2009001 від 20.09.2013р. на суму 30 660,01грн., №АХ-2210001 від 22.10.2013р. на суму 93 738,54грн., №АХ-2510001 від 25.10.2013р. на суму 93738,54грн. Всього на суму 352 376,85грн. Зазначені накладні підписані з боку обох сторін та скріплені печатками підприємств без заперечень та зауважень, містить всі необхідні відомості про товар, а також містить відомості про фактичне отримання товару.

В матеріалах справи не міститься доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого товару, а також порядку поставки та інших зауважень, на момент фактичної його передачі. Письмові повідомлення стосовно відмови від прийняття або оплати продукції відповідачем позивачу не надавались.

Судом встановлено, що найменування продукції, вказаної у представлених суду специфікаціях до договору, а також предмет поставки означений правочином, ідентичні найменуванню товару, поставка якого здійснена за наведеними видатковими накладними.

Крім того, ці первинні документи містять посилання на вищезазначений визначений в якості правової підстави заявлених позовних вимог договір.

Також, в матеріалах справи містяться податкові накладні, виписані позивачем за результатами проведення спірних господарських операцій, що мають посилання на договір №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р., як на підставу їх здійснення. Асортимент, кількість та ціна товару, що був поставлений згідно наведеної первинної документації тотожні вказаним в податкових накладних.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що надані позивачем видаткові накладні та податкові накладні є належним доказом здійснення поставки відповідачу продукції та прийняття її останнім в межах договору №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р. і відповідач іншого не довів.

Позивачем до справи надано копії рахунків-фактур №АХ-0908001 від 09.08.2013р., №АХ-1208001 від 12.08.2013р., №АХ-1209001 від 12.09.2013р., №АХ-1209002 від 12.09.2013р., №АХ-2009001 від 20.09.2013р., №АХ-2210001 від 22.10.2013р. та №АХ-2510001 від 25.10.2013р. на оплату товару за накладними №АХ-0908001 від 09.08.2013р., №АХ-1208001 від 12.08.2013р., №АХ-1209001 від 12.09.2013р., №АХ-1209002 від 12.09.2013р., №АХ-2009001 від 20.09.2013р., №АХ-2210001 від 22.10.2013р., №АХ-2510001 від 25.10.2013р. та докази їх надіслання на адресу відповідача.

Таким чином, не приймаються доводи апелянта, щодо не надіслання на його адресу рахунків-фактур.

Крім того, є помилковими доводи щодо надіслання рахунків не на адресу відповідача, оскільки з опису вкладення у цінний лист вбачається, що рахунки-фактури надіслані на адресу ПАТ «Азовзагальмаш» - площа Машинобудівників, 1, м.Маріуполь Донецької області, 87535 (юридична адреса відповідача) та отримані останнім згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Частиною 2 статті 666 Цивільного кодексу України визначено, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів звернення до позивача з вимогою поставити товар іншої якості, іншого найменування, асортименту, кількості ніж був поставлений, про відмову від прийняття товару, про повернення товару у звязку з його поставкою неналежної якості та не у тій кількості тощо.

Навпаки матеріали справи свідчать про прийняття відповідачем продукції на виконання умов договору.

Пунктом 7.1. договору визначено, що розрахунок за поставлений товар покупець виконує банківським платежем на розрахунковий рахунок постачальника протягом тридцяти календарних днів з моменту поставки матеріалу на склад покупця. Оплата товару виконується при наявності рахунку-фактури в національній валюті України шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Частиною 1 ст. 613 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку.

Виходячи з наведеного, відповідач не довів прострочки кредитора, а зобовязання сторін за договором не є зустрічними в розумінні ст. 538 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, відповідач лише частково здійснив оплату за поставлений позивачем товар у розмірі 49540,03грн., що підтверджується звітами про дебітові та кредитові операції за рахунком 7543 ТОВ Азов Хаус за період серпень 2013р., вересень 2013р., жовтень 2013р. та грудень 2013р. Тобто, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 302836грн.82коп.

Приписами ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено, факт прострочення виконання відповідачем обовязку з оплати товару, тому господарський суд правомірно дійшов висновку щодо стягнення з останнього боргу у розмірі 302836грн.82коп.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

При таких обставинах доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених у рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2015р. по справі №908/2884/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2015р. по справі №908/2884/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2015р. по справі №908/2884/15 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М.Колядко

ОСОБА_2

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.