РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"25" серпня 2015 р. Справа № 918/436/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Василишин А.Р. ,

суддя Гудак А.В.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс"

на рішення господарського суду Рівненської області від 22.06.2015 р.

у справі № 918/436/15 (суддя Бережнюк В.В. )

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 22.06.2015 р. у справі №918/436/15 у задоволенні позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград" про визнання недійсним договору відмовлено.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 21 березня 2008 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс (ОСОБА_6) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-будівельна компанія СібІнвестГрад (ОСОБА_7) було укладено Інвестиційний договір на будівництво.

Проаналізувавши зміст Інвестиційного договору на будівництво від 21.03.2008 р. суд першої інстанції вказав на те, що його умови стосуються волевиявлення сторін щодо встановлення, зміни або припинення прав і обов'язків, пов'язаних зі здійсненням вкладання та реалізації інвестицій в обраний обєкт інвестування. Також суд вказав на те, що умови згаданого правочину не передбачають відчуження ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" його майна на суму, що становить 57.84% загальної вартості майна товариства, а лише закріплюють факт вкладення коштів відповідача ОСОБА_8 СібІнвестГрад в об'єкт інвестування.

Поряд з тим, суд першої інстанції зауважив, що позивачем не надано доказів того, що на виконання спірного договору ОСОБА_8 Рівненський МЖК передало будь-яке майно на суму, що становить 57.84% загальної вартості майна товариства. Крім того, ні позивачем, ні відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень керівника позивача, але, незважаючи на це, вчинив з ним спірний правочин. Сторонами не надано суду документів, які свідчать про фактичне виконання умов Інвестиційного договору на будівництво від 21.03.2008р.

Оскільки у даному випадку відсутні підстави визнання недійсним Інвестиційного договору від 21.03.2008 р., то суд першої інстанції вказав на те, що позовна вимога в частині застосування двосторонньої реституції задоволенню також не підлягає.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі та положення діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Рівненської області від 22.06.2015 р. у справі №918/436/15 скасувати та прийняти нове, яким задоволити позов.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, зокрема, наступне:

- у відповідності до вимог ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору, ОСОБА_7 має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Отже, інвестору повинно належати право розпорядження майновими та інтелектуальними цінностями;

- за спірним Інвестиційним договором від 21.03.2008 року у ТОВ "Рівненський МЖК" існували зобов'язання, передбачені п. 1.1., зокрема, передати майно (нежитлові приміщення універсаму площею 2891, 87 кв. м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв.м. в складі будівництва «першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне») інвестору на умовах та в строки визначених цим Договором;

- водночас ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» як інвестор за умовами Інвестиційного договору від 21.03.2008 року (п.п. 3.1., 3.2.) зобовязувався здійснити фінансування спорудження майна в розмірі 15 547 052,00 грн. Тобто, умовами спірного Інвестиційного договору від 21.03.2008 року передбачено відчуження ТОВ «Рівненський МЖК» на користь ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» як майнових прав на нежитлові приміщення універсаму площею 2891,87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв.м. в складі будівництва «першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне», так і самих нежитлових приміщень універсаму площею 2891,87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв.м. в складі будівництва «першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне», які повинні були стати результатом належного виконання Інвестиційного договору від 21.03.2008 року;

- Інвестиційний договір від 21.03.2008 року за своєю правовою природою є не лише інвестиційним договором, а також договором купівлі-продажу, оскільки відповідно до його умов ТОВ «Рівненський МЖК» зобовязувався передати для ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» у власність майнові права на нежитлові приміщення універсаму площею 2891,87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв.м. в складі будівництва «першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне» та у подальшому право власності на це майно, також ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» зобовязувався прийняти від ТОВ «Рівненський МЖК» майнові права на відповідне майно та саме майно і сплатити за нього суму в розмірі 15547052,00 грн. в якості інвестицій;

- оскільки Інвестиційним договором від 21.03.2008 року обовязки сторін за черговістю їх виконання не поставлені у залежність один від одного, однак, виходячи із правової природи цього договору та його змісту, можна дійти висновку, що у такому випадку має місце зустрічне виконання зобовязання, зокрема, замовник зобовязувався передати у власність інвестору спершу майнові права на майно, а у подальшому саме майно, загальна вартість якого становила 15 547 052 грн., водночас інвестор зобовязувався здійснити фінансування коштів у розмірі 15547052 грн. для будівництва даного майна, що підтверджує факт відчуження позивачем для відповідача майна в сумі 15 547 052 грн.;

- ТОВ «Рівненський МЖК» ні за актом приймання-передачі, ні будь-яким іншим чином згідно ст. 334 ЦК України у власність для ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» майнові права на нежитлові приміщення універсаму площею 2891.87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264.3 кв.м. в складі будівництва «першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне» не передавало;

- від імені ТОВ «Рівненський МЖК» Інвестиційний договір від 21.03.2008 року підписаний директором ОСОБА_9, а від імені ТОВ «ІБК «Сібінвестград» - виконавчим директором ОСОБА_10;

- підпунктом «м» пункту 4.3. Статуту ТОВ «Рівненський МЖК», у редакції затвердженій загальними зборами учасників ТОВ «Рівненський МЖК» протокол № 02 від 09.08.2007 року, державну реєстрацію якої проведено державним реєстратором 14.08.2007р. номер запису 3003149, встановлено, що до виключної компетенції зборів учасників товариства належить прийняття рішення про відчуження майна товариства, на суму, що становить 50 і більше відсотків вартості майна товариства;

- у даному випадку для укладення Інвестиційного договору від 21.03.2008 року відповідно до положень ч. 2 ст. 98 ЦК України та положень пп. «м» п. 4.3. Статуту позивача слід було отримати згоду загальних зборів учасників ТОВ «Рівненський МЖК». Проте, загальні збори учасників ТОВ «Рівненський МЖК» не приймало будь-якого рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить пятдесят і більше відсотків майна товариства;

- директор ОСОБА_9 в порушення вимог ч.2 ст. 98 ЦК України, пп. «м» п. 4.3. Статуту ТОВ «Рівненський МЖК», в редакції чинній станом на 21.03.2008 року, п. 8а Контракту з директором підприємства, укладеного 17.09.2007 року, уклав Інвестиційний договір від 21.03.2008 року без наявності обовязкового в даному випадку рішення Загальних зборів учасників ТОВ «Рівненський МЖК» про відчуження майна на суму, що становить 57,84% вартості майна товариства та без погодження із Загальними зборами учасників ТОВ «Рівненський МЖК» укладення інвестиційного договору;

- Загальні збори учасників ТОВ «Рівненський МЖК» ні до 21.03.2008 року, ні після цієї дати не приймали будь-яких рішень про відчуження майна товариства у вигляді майнових прав на нежитлові приміщення універсаму площею 2891,87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв.м. в складі будівництва «першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне», вартість яких становила 57,84% вартості майна товариства та не передавали ОСОБА_9 повноваження на укладення таких договорів;

- зміст Інвестиційного договору від 21.03.2008 року суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, оскільки у даному випадку його укладення здійснено всупереч дійсного волевиявлення позивача та за відсутності належних повноважень з боку ТОВ «Рівненський МЖК».

З огляду на викладені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, позивач вважає, що існують правові підстави для визнання спірного договору недійсним, а тому судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову за відсутності на те визначених законом підстав, у звязку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Від відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого погоджується з доводами апеляційної скарги та просить останню задоволити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, зокрема, наступне:

- ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» у зв'язку з відсутністю коштів будь-якого фінансування на спорудження об'єкта за умовами Інвестиційного договору на будівництво від 21.03.2008 року не змогло направити та не сплачувало для ТОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс», а також не споруджувало будь-яких об'єктів за вказаним договором;

- ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» не приступило до будівництва вищезазначеної нерухомості ще й з тих причин, що ТОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» не передало для товариства майнові права на нежитлові приміщення універсаму площею 2891,87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв.м. в складі будівництва «першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне»;

- ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» в момент підписання Інвестиційного договору на будівництво від 21.03.2008 року було відомо про існування обмежень повноважень директора ТОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» ОСОБА_9, передбачених ч.2 ст. 98 ЦК України, пп. «м» п. 4.3. Статуту ТОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс», п. 8а Контракту з директором підприємства від 17.09.2007 року, що передбачали обов'язкову наявність рішення Загальних зборів учасників ТОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» про відчуження майна на суму, що становить 57,84% вартості майна товариства та погодження укладення інвестиційного договору. При підписанні спірного Інвестиційного договору на будівництво від 21.03.2008 року представник ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» був запевнений у тому, що на найближчих Загальних зборах учасників ТОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» будуть прийняті рішення про згоду на відчуження майна товариства на суму, що становить 57,84% вартості майна товариства та погодження укладення Інвестиційного договору на будівництво від 21.03.2008 року;

- відповідачу стало відомо, що у подальшому відповідні рішення Загальними зборами учасників ТОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» не були прийняті, у зв'язку з чим майнові права на нежитлові приміщення універсаму площею 2891,87 кв.м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв.м. в складі будівництва «першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне» не були передані для ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» та жодні кошти за Інвестиційним договором на будівництво від 21.03.2008 року ТОВ «ІБК «СібІнвестГрад» для ТОВ «Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс» не сплачувалися.

Також просить суд розглядати апеляційну скаргу у даній справі за відсутності представника відповідача.

Від третьої особи у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін, з огляду на наступне.

Положення Інвестиційного договору не передбачають відчуження майна ТОВ Рівненський МЖК на суму, що становить 57,84 % загальної вартості майна товариства. Зокрема, згідно п. 1.1 Інвестиційного договору від 21.03.2008 року ОСОБА_7 зобовязується здійснити 100 % Інвестиції в фінансування будівництва нежитлових приміщень універсаму площею 2891,87 кв. м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв. м. в складі будівництва першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне надалі по тексту Обєкт, а замовник бере на себе зобовязання: організувати будівництво Обєкта; ввести Обєкт, в якому знаходиться майно, в експлуатацію; передати майно ОСОБА_7 на умовах та в строки визначених цим Договором. Згідно п. 1.3 інвестиційного договору ОСОБА_7 набуває право власності на майно в розмірі 100 %.

Отже, саме ОСОБА_7, а не замовник, за умовами укладеного між ними договору, інвестує власні кошти, і в подальшому, на виконання умов договору, набуває майно у власність, замовник, в свою чергу, на момент підписання спірного договору, жодного майна не відчужує, а відтак твердження позивача щодо порушення пп. м пункту 4.3 власного статуту, а тим більше норми ч. 2 ст. 98 ЦК України, є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності.

Пунктом 4.3. статуту позивача визначені питання, вирішення яких становить виключну компетенцію вищого органу товариства - загальних зборів учасників товариства. Даний пункт статуту товариства не обмежує повноваження директора щодо укладання угод, договорів від імені товариства. Інвестиційний договір на будівництво від 21.03.2008 року укладений та підписаний від імені ТОВ Рівненський МЖК його директором - ОСОБА_9, який, як вказано в договорі, діє від імені товариства на підставі його статуту. Підпис директора позивача на договорі скріплено печаткою позивача.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень. Водночас, саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Відтак, при наявності певних обмежень щодо вчинення своїх повноважень, які зазначені в контракті з керівником ТОВ Рівненський МЖК ОСОБА_9, що є внутрішнім документом товариства, позивач повинен довести, підтвердити належними та допустимими доказами в розумінні ГПК України про обізнаність відповідача про такі застереження при підписанні спірного договору.

25 серпня 2015 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представники скаржника підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі та надали пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважають, що рішення господарського суду Рівненської області від 22.06.2015 р. у справі № 918/436/15, є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим просять дане рішення скасувати, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний житловий комплекс" - задоволити.

Також один із представників позивача вказав на те, що відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вказує про свою обізнаність наявності обмежень у повноваженнях директора ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний житловий комплекс".

Представник третьої особи заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 22.06.2015 р. у справі № 918/436/15, є законним та обгрунтованим, у зв`язку з чим просить дане рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний житловий комплекс" - без задоволення.

Представник відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія Сібінвестград" в судове засідання не з'явився, про розгляд апеляційної скарги за відсутності свого представника просить у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, 21 березня 2008 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс (ОСОБА_6) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-будівельна компанія СібІнвестГрад (ОСОБА_7) укладено Інвестиційний договір на будівництво (а.с. 7-11, далі по тексту - Договір).

Згідно пп. 1.1.-1.3. Договору ОСОБА_7 зобов'язується здійснити 100 (сто) % (відсотків) Інвестиції в фінансування будівництва нежитлових приміщень універсаму площею 2891,87 (дві тисячі вісімсот дев'яносто один цілих вісімдесят сім сотих) кв. м. та підземної стоянки автомобілів площею 5264,3 кв. м. надалі по тексту Майно в складі будівництва першого пускового комплексу ІІ-ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна м. Рівне надалі по тексту Об'єкт, а замовник бере на себе зобов'язання: організувати будівництво Об'єкта; ввести Об'єкт в якому знаходиться ОСОБА_7 в експлуатацію; передати ОСОБА_7 на умовах та в строки визначених цим Договором. За цим Договором ОСОБА_6 також передає, а ОСОБА_7 приймає майнові права на ОСОБА_7 з подальшою передачею ОСОБА_6 у власність ОСОБА_7. ОСОБА_7 набуває право власності на ОСОБА_7 в розмірі 100 (ста) % .

За умовами пунктів 3.1.-3.3. Інвестиційного договору на будівництво фінансування здійснюється шляхом освоєння ОСОБА_7 власних та залучених коштів для спорудження ОСОБА_7. ОСОБА_7 є Генпідрядником з будівництва ОСОБА_7 за Договорами генпідряду на капітальне будівництво №1ст від 3 березня 2008 року та №1у від 03 березня 2008 року. ОСОБА_7 спрямує кошти на оплату витрат щодо будівництва ОСОБА_7 безпосереднім постачальникам, матеріалів, обладнання, виконавцям робіт, послуг, інших необхідних ресурсів, інших витрат. Сума Інвестиції за цим Договором визначається на основі проектно-кошторисної документації на спорудження ОСОБА_7 та складає 15 547 052,00 (п'ятнадцять мільйонів п'ятсот сорок сім тисяч п'ятдесят дві грн.) в тому числі: за універсам загальною площею 2891,87 (дві тисячі вісімсот дев'яносто один цілих вісімдесят сім сотих) кв. м. за ціною 7 035 282,00 (сім мільйонів тридцять п'ять тисяч двісті вісімдесят дві грн.); за підземну стоянки автомобілів загальною площею 5264,3 (п'ять тисяч двісті шістдесят чотири цілих три десятих) кв. м. за ціною 8 511 770 (вісім мільйонів п'ятсот одинадцять тисяч сімсот сімдесят грн.). З яких 6 860 000 (шість мільйонів вісімсот шістдесят тисяч) грн. ОСОБА_7 направляє частинами до 30 (тридцятого) травня 2008 (дві тисячі восьмого) року на спорудження ОСОБА_7. Решта суми, а саме 8 687 052(вісім мільйонів шістсот вісімдесят тисяч п'ятдесят дві) гривень ОСОБА_7 направляє на будівництво ОСОБА_7 протягом всього строку його спорудження до моменту передачі ОСОБА_6 ОСОБА_7, але не пізніше трьох місяців після реєстрації права власності на це ОСОБА_7. Валюта оплати - національна валюта України (гривня). Порядок фінансування будівництва ОСОБА_7 може бути змінений за письмовою згодою Сторін у додатку до цього договору.

Згідно з п.п. 5.1.3. Договору інвестор зобов'язаний прийняти майно згідно акта приймання-передачі збудованого нерухомого майна та подати необхідні документи для реєстрації за інвестором права власності на нерухоме майно у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно Рівненським міським бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. п. 5.2.1. Договору інвестор має право володіння, користування і розпорядження інвестицією, а також результатами її здійснення, та, зокрема, об'єктом інвестування - майном.

Наведений Інвестиційний договір від 21.03.2008 року від імені ОСОБА_8 Рівненський МЖК підписаний директором ОСОБА_9, а від імені ОСОБА_8 ІБК Сібінвестград - виконавчим директором ОСОБА_10

Підпунктом м пункту 4.3. Статуту ОСОБА_8 Рівненський МЖК у редакції, затвердженій загальними зборами учасників ОСОБА_8 Рівненський МЖК протокол № 02 від 09.08.2007 року, державну реєстрацію якої проведено державним реєстратором 14.08.2007р., номер запису 3003149, встановлено, що до виключної компетенції зборів учасників ОСОБА_1 належить прийняття рішення про відчуження майна ОСОБА_1, на суму, що становить 50 і більше відсотків вартості майна ОСОБА_1.

Згідно балансу станом на 31.12.2007 року загальна вартість майна (чистих активів) ОСОБА_8 Рівненський МЖК становила 26 880 000 грн. (а.с. 25).

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання вказаного Інвестиційного договору недійсним з тих мотивів, що останній за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та укладений директором позивача із перевищенням на те повноважень, та за відсутності відповідного рішення загальних зборів учасників товариствва, так як договір передбачає відчуження майна товариства.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

В силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 та 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України Про інвестиційну діяльність унормовано, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ("ноу-хау"); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності.

Законом України Про інвестиційну діяльність (ч. 1, 2 статті 2 Закону) встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Інвестиційна діяльність здійснюється на основі: інвестування, здійснюваного громадянами, недержавними підприємствами, господарськими асоціаціями, спілками і товариствами, а також громадськими і релігійними організаціями, іншими юридичними особами, заснованими на колективній власності; державного інвестування, у тому числі державної підтримки реалізації інвестиційних проектів відповідно до положень цього Закону, здійснюваного органами державної влади та органами влади Автономної Республіки Крим за рахунок коштів бюджетів, позабюджетних фондів і позичкових коштів, а також державними підприємствами і установами за рахунок власних і позичкових коштів; інвестування, здійснюваного органами місцевого самоврядування; іноземного інвестування, здійснюваного іноземними громадянами, юридичними особами та державами; спільного інвестування, здійснюваного громадянами та юридичними особами України, іноземних держав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України Про інвестиційну діяльність основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Як свідчать встановлені обставини у даній справі, між сторонами виникли спірні правовідносини на підставі укладення інвестиційного договору.

Ураховуючи визначений на законодавчому рівні зміст інвестиційної діяльності та виходячи із системного аналізу укладеного між сторонами Договору, колегія суддів відзначає, що наведений Договір за своєю правовою природою є правочином, який зумовлює виникнення прав та обов'язків у сторін у сфері фінансування будівництва житлових приміщень, зокрема, стосовно дотримання встановленого у договірному порядку режиму інвестування об'єкта будівництва та з подальшим переданням майнових прав на нього інвестору.

Відтак, поняття "договору купівлі - продажу" та "інвестиційного договору" не є тотожними, з огляду на що правовий режим, в межах якого сторони реалізують свої права та обов'язки за договором купівлі - продажу та інвестиційним договором, також не є аналогічним. Відповідно спростовуються твердження позивача (скаржника) щодо застосування до даних спірних правовідносин положень, які регулюють правовідносини за договором купівлі - продажу.

Як вбачається зі змісту пунктів 1.1. - 1.5. Договору саме інвестор (відповідач) інвестує грошові кошти у будівництво (створення майна) та у подальшому набуває право власності на збудоване майно, а позивач (замовник) лише організовує будівництво (створення) майна, яке не є його власністю , а лише в силу специфіки інвестиційних правовідносин та правовідносин будівельного підряду вводиться позивачем в експлуатацію та передається відповідачеві.

Також пунктами 4.1. та 5.1. Договору передбачено обов'язок позивача передати майно по акту та документи для оформлення майна у власність відповідача, а також обов'язок відповідача прийняти майно та зареєструвати право власності на нього.

При цьому передача збудованого майна від позивача до відповідача не означає перехід права власності на це майно від позивача до відповідача, оскільки позивач у випадку його створення не набуває права власності на нього, а лише передає збудоване майно відповідачеві. Більше того, саме останній набуває право власності на це майно згідно умов Договору (п.п. 1.3., 1.5., 4.1.3., 4.1.6., 5.1.3.).

За таких умов, інвестиційний договір не передбачає відчуження ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" його майна на суму, що становить 57,84% загальної вартості майна товариства.

Крім того, слід зазгачити, що на момент укладання Договору та час прийняття оскаржуваного рішення об'єкт будівництва (майно) не збудований.

З огляду на вказане, колегія суддів зауважує, що факт відчуження нерухомого майна, яке виступає предметом Інвестиційного договору у даній справі, є спростованим та таким, що не віднайшов свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.

За встановлених вище обставин, не має значення для вирішення спору у даному випадку з'ясування питання щодо обмеження повноважень директора ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" та, чи був обізнаний відповідач про такі обмеження.

В силу дії норм ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Усупереч наведеному, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

З огляду на наведені вище висновки, здійснені за результатами апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів відзначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відтак, рішення господарського суду Рівненської області від 22.06.2015 р. у справі №918/436/15 прийняте за повного з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування в порядку статті 104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 22.06.2015 р. у справі №918/436/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" - без задоволення.

2. Справу №918/436/15 повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.