донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

25.08.2015 справа №908/2456/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 Не зявився Не зявився
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Дослідне господарство Ізвєстія Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Широке Веселівського району Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від09 червня 2015 р. (повний текст підписано 15.06.2015р.)
у справі№ 908/2456/15-г (суддя Топчій О.А.)
за позовом доДержавного підприємства Дослідне господарство Ізвєстія Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Широке Веселівського району Запорізької області Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма Екоімплекс, м.Запоріжжя
простягнення 47 433, 22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.06.2015р. у справі №908/2456/15-г у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Дослідне господарство Ізвєстія Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма Екоімплекс про стягнення заборгованості в сумі 47 433,22грн. відмовлено.

Державним підприємством Дослідне господарство Ізвєстія Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору. Апелянт також зазначає, що місцевим судом не надано правову оцінку строку виконання зобовязання відповідно до норм ч.1 ст. 530 та ст. 257 Цивільного кодексу України та не досліджено в повній мірі наданий ним договір від 29.04.2010 р.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду про порушення апеляційного провадження у даній справі та про відкладення розгляду апеляційної скарги сторони були попереджені про те, що у разі незявлення в судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма Екоімплекс, м.Запоріжжя обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки сільськогосподарської продукції від 29.04.2010р.

Так, 29.04.2010 року між ДП ДГ Ізвєстія ІОК УААН, правонаступником якого є Державне підприємство Дослідне господарство Ізвєстія Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України(позивач) та ТОВ НВФ Екоімпекс (відповідач) укладено договір поставки сільськогосподарської продукції (далі -Договір).

За умовами п.1 договору ДП ДГ Ізвєстія ІОК УААН поставляє ТОВ НВФ Екоімпекс соняшник Запорізький-28 в кількості 1,5 тонн на загальну суму 30 000 грн.

Згідно із п. 2 договору ТОВ НВФ Екоімпекс зобов'язався поставити з врожаю 2010 року соняшник товарний у кількості 15 тонн на загальну суму 30 000,00 грн.

Пунктом 3 договору визначено, що у випадку невивезення до 01.10.2010р., соняшник буде стягнуто у судовому порядку у трикратному розмірі.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній здійснив поставку соняшника в кількості 1,5 тонни, однак відповідач не поставив позивачу соняшник врожаю 2010р. на суму 30 000 грн., у зв'язку з чим зобов'язання останнього на загальну суму 30 000грн.00коп., за твердженням позивача, є невиконаним.

У якості доказу постачання позивачем представлено накладну № 107 від 29.04.2010 р. та довіреність на отримання товаро матеріальних цінностей № 74 від 29.04.2010 р.(копії яких долучено до матеріалів справи).

На підставі ст.625 Цивільного кодексу України на суму заборгованості позивачем нараховані 3% річних, інфляційні втрати та на підставі ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. 231 Господарського кодексу України на суму заборгованості позивачем нарахована пеня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив того, що позивачем не надано доказів отримання Відповідачем вимоги, а також не надано доказів щодо направлення її на адресу Відповідача в звязку з чим строк виконання зобовязання за договором від 29.04.2010 р. не настав.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/2456/15-г; розглянувши доводи апеляційної скарги; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства Дослідне господарство Ізвєстія Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Широке Веселівського району Запорізької області та скасування рішення господарського суду Запорізької області від 09.06.2015р. у справі №908/2456/15-г з огляду на наступне.

Як зазначено вище, між сторонами укладено договір б/н від 29.04.2010р. відповідно до умов якого у позивача та відповідача виникли взаєні права та обовязки: ДП ДГ Ізвєстія ІОК УААН (позивач) поставляє ТОВ НВФ Екоімпекс (відповідачу) соняшник Запорізький-28 в кількості 1,5 тонн на загальну суму 30 000 грн. (п.1. договору), а ТОВ НВФ Екоімпекс (відповідач) , в свою чергу, зобов'язався поставити позивачу з врожаю 2010 року соняшник товарний у кількості 15 тонн на загальну суму 30 000,00 грн.(п. 2 договору)

Оцінивши зміст даного договору, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, колегія суддів дійшла висновку, що укладений правочин за змістом та правовою природою є договором міни, який підпадає під правове регулювання норм статтей 715-716 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 715 Цивільного кодексу України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання (стаття 716 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання; при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Загальне правило виконання зустрічних зобов'язань передбачає одночасне виконання кожною із сторін свого обов'язку. Правила про часовий розрив між виконанням зобов'язання однією або іншою стороною можуть бути передбачені договором, актами цивільного законодавства, випливати із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Якщо одна із сторін зобов'язання не виконує свого обов'язку або якщо є явні підстави вважати, що вона його не виконає у встановлений строк (наприклад, об'єктивно не встигне), друга сторона має право або зупинити виконання свого обов'язку, або відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Це правило має загальний характер та розповсюджується на будь-які зустрічні зобов'язання. Спеціальними нормами можуть бути передбачені конкретні можливості сторони відмовитися від виконання свого обов'язку в разі невиконання обов'язку іншою стороною.

Якщо, незважаючи на те, що одна із сторін не виконала свій обов'язок, друга сторона здійснила виконання, вона залишається лише в статусі кредитора та має право вимагати виконання від іншої сторони. Крім того, за загальним правилом ця особа вправі вимагати відшкодування збитків, завданих їй несвоєчасним виконанням або невиконанням.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору, останній передбачає одночасне виконання зобов'язань кожною із сторін свого обов'язку. Проте, спірним правочином не визначено обов'язку щодо оплати поставленого товару, а визначено лише обов'язок щодо поставки.

Оскільки строк оплати товару, переданого до здійснення попередньої оплати за нього, сторонами не погоджений, в даному випадку, апеляційний суд вважає за необхідне при встановлені моменту виникнення зобов`язання відповідача щодо оплати отриманої продукції застосувати положення ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, на підставі якої якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. зазначено, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

У відповідності з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як зазначено вище, відповідно до накладної № 107 від 29.04.2010 р. вбачається, що 29.04.2010р. ДП ДГ Ізвєстія ІОК УААН відпущено, а ТОВ НВФ Екоімпекс отримано соняшник Запорізький-28 в кількості 1,5 тонн на загальну суму 30 000,00 грн.

Також, в підтвердження передання відповідачу продукції, позивачем надано довіреність № 74 від 29.04.2010 р. на отримання вказаної вище сільськогосподарської продукції та податкові накладні № 16, № 17 від 29.04.2010 р.

Як стверджує позивач, останнім виконані умови договору від 29.04.2010р. та переданий соняшник Запорізький-28 в кількості 1,5 тонн на загальну суму 30 000.00 грн., проте відповідачем умови договору не виконані - соняшник товарний у кількості 15 тонн на загальну суму 30 000 грн. позивачу не переданий, 30000 грн. за отриманий соняшник Запорізький-28 не сплачено.

Згідно з ч. 1 ст. 615, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

До матеріалів справи сторонами не надано доказів розірвання договору б/н від 29.04.2010р. у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає, що останній, є діючим на даний час.

Як зазначено вище, п. 3 договору сторони передбачили, що у випадку невивезення до 01.11.2010р. соняшник буде стягнуто у судовому порядку у трикратному розмірі.

Статтею 670 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки порушення умови договору щодо кількості товару

Частиною 1 зазначеної статті передбачено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно ч.1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 4 ст 715 ЦК передбачено, що право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 697 Цивільного кодексу України зазначено, що договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару. Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо продавець прострочив виконання обов'язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. (стаття 691 ЦК)

Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 3 договору б/н від 29.04.2010р. сторонами погоджено правові наслідки не поставки товару, при цьому строки та умови оплати поставленого товару сторонами взагалі не визначено, у звязку з чим посилання позивача у позовній заяві на 01.11.2010р. як на дату виникнення у відповідача зобовязань щодо оплати поставленого позивачем товару, є безпідставним.

Враховуючи підтвердження матеріалами справи того факту, що дії позивача виключають кваліфікацію поведінки відповідача як порушення зобов'язання, оскільки за умовами правочину відповідач несе обв'язок з поставки товару, але цей обов'язок, враховуючи умови правочину, не набув характеру боргу, а кореспондуюче цьому обов'язку право позивача не набуло характеру вимоги, апеляційна інстанція визнає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови у стягнені з відповідача суми заборгованості, пені, трьох відсотків річних, суми інфляційних втрат.

Доводи позивача про те, що останній звертався до відповідача з вимогою поставити товар або сплатити кошти, судом не приймаються до уваги, оскільки вимоги суду першої інстанції щодо надання доказів надсилання/вручення відповідачу вимоги №100 від 29.02.2012р. про сплату боргу на адресу відповідача, позивачем не виконано.

Рішення господарського суду Запорізької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 09.06.2015р. у справі №908/2456/15-г ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Дослідне господарство Ізвєстія Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 09 червня 2015 р. у справі № 908/2456/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 25.08.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3