ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2015 р. Справа № 910/12937/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Першого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва»

про стягнення 475503,26 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

прокурор: Дергунов Д.С., посв. № 004715

від позивача: ОСОБА_2, довір. № 5878/9/1/103 від 21.08.2014 р.

від відповідача: ОСОБА_3, довір. б/н від 22.07.2015 р.

від третьої особи: ОСОБА_4, довір. б/н від 13.01.2015 р.

Обставини справи:

Перший заступник прокурора Дніпровського району м. Києва (далі прокурор) в інтересах держави в особі Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (далі позивач) звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», про стягнення 475503,26 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2015 р. справу № 910/12937/15 було передано за підсудністю до господарського суду Київської області (вх. № 2921/15 від 03.07.2015 р.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.07.2015 р. справу № 910/12937/15 було прийнято до провадження суддею В.М. Бабкіною.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором № 1486 оренди нерухомого майна від 01.03.2010 р. в частині внесення орендної плати за орендоване майно, у звязку з чим прокурор просить суд стягнути з відповідача 408406,93 грн. основного боргу, 67096,33 грн. пені.

Крім того прокурор просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить ФОП ОСОБА_1 та/або кошти вказаного підприємця, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат, що було залишено судом без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» № 16 від 26.12.2011 р., відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» передбачено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора про забезпечення позову у даній справі.

Розгляд справи відкладався.

20.07.2015 р. до господарського суду Київської області від Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації було подано пояснення б/н від 20.07.2015 р., відповідно до якого позивач зазначив, що договором № 1486 оренди нерухомого майна від 01.03.2010 р. було встановлено орендну плату в розмірі 10752,13 грн. у місяць, а додатковою угодою до договору від 01.08.2013 р. № 1486/1-1 було встановлено орендну плату в розмірі 20161,81 грн. у місяць. Станом на квітень 2015 року за період з 01.10.2012 р. до 25.04.2015 р. відповідачу було нараховано до сплати за оренду нежитлового приміщення 776536,91 грн., орендарем було сплачено лише 368129,98 грн., у звязку з чим заборгованість з орендної плати становить 408406,93 грн.

21.07.2015 р. до господарського суду Київської області від прокуратури Дніпровського району м. Києва були подані пояснення № 54-7060 від 21.07.2015 р., відповідно до яких прокурор зазначив, що на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 09.04.2013 р. № 146 та розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.04.2013 № 212 «Про продовження строку дії договорів оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» 01.08.2013 р. між Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1486/1-1 про внесення змін до договору оренди нежилого приміщення від 01.03.2010 р. № 1486. Обєкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва».

Згідно з умовами вказаного вище договору оренди нерухомого майна на орендаря, яким виступає ФОП ОСОБА_1, покладається обовязок щомісячно сплачувати орендну плату, з урахуванням індексу інфляції та податку на додану вартість, незалежно від наслідків його господарської діяльності, не пізніше 25 числа поточного місяця, а відповідно до додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р. на орендаря, яким виступає ФОП ОСОБА_1, покладається обовязок щомісячно сплачувати орендну плату, з урахуванням індексу інфляції та податку на додану вартість, незалежно від наслідків його господарської діяльності, щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Прокуратурою встановлено, що на даний час зобовязання щодо сплати заборгованості з орендної плати за договором № 1486 оренди нерухомого майна від 01.03.2010 р. та додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р. до вказаного договору, яка виникла за період з 01.10.2012 р. до 25.04.2015 р. на загальну суму 475503,26 грн.,ФОП ОСОБА_1 не виконано.

05.08.2015 р. до господарського суду Київської області від КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, пояснень від 04.08.2015 р., відповідно до яких третя особа зазначила, що відповідач 15.11.2013 р. та 29.08.2014 р. направляв на адресу балансоутримувача гарантійні листи, в яких визнавав суму загальної заборгованості по поточних розрахунках за оренду і борг за компенсацію плати податку за землю за жовтень 2012 року (місяць початку нарахування підвищеної орендної ставки) - серпень 2013 року. Крім того, відповідач у грудні 2014 року сплатив частину заборгованості по поточних платежах оренди та компенсації плати податку за землю. Таким чином, всі дії відповідача свідчать про те, що він знав і погодився на перерахунок орендної плати, а також був обізнаний про початок орендних відносин, при цьому жодного разу не оскаржував підвищення орендної плати.

12.08.2015 р. до господарського суду Київської області від Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації було подано пояснення від 11.08.2015 р., відповідно до яких позивач зазначив, що у звязку із закінченням терміну дії договору оренди, ФОП ОСОБА_1 в жовтні 2012 року звернувся до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про продовження договору оренди. Після проведення експертної оцінки обєкту оренди (станом на 31.08.2012 р.) та погодження продовження договору оренди постійною комісією Київської міської ради з питань власності, Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження № 212 від 25.04.2013 р. «Про продовження строку дії договорів оренди та внесення змін до істотних умов договорів оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації». На підставі зазначеного розпорядження, між Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацію, ФОП ОСОБА_1 та КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» було укладено додаткову угоду № 1486/1 від 01.08.2013 р., відповідно до додаткової угоди № 1486/1 від 01.08.2013 р. до договору оренди було внесено істотні зміни, а саме - подовжено дію договору оренди до 05.10.2015 р. та збільшено суму орендної плати згідно Методики розрахунку орендної плати, враховуючи експертну оцінку вартості обєкта оренди. Додатком № 2 до договору оренди № 1486 на підставі розпорядження Дніпровської РДА № 212 від 25.04.2013 р. сторонами було погоджено розмір орендної плати за базовий місяць оренди (серпень 2012 року) у розмірі 20161,81 грн. Оскільки розмір орендної плати за користування комунальним майном збільшився в серпні 2012 року, після підписання сторонами додаткової угоди № 1486/1 КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» в серпні 2013 року було здійснено перерахунок орендної плати. У звязку з цим за користування обєктом оренди в серпні 2013 року ФОП ОСОБА_1 донараховано орендної плати за період з 01.10.2012 р. по 31.07.2013 р. у розмірі 86586,08 грн. Станом на 07.08.2015 р. заборгованість по оренді приміщення ФОП ОСОБА_1 становить 408406,93 грн.

13.08.2015 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подано клопотання б/н, б/д (вх. № 18816 від 13.08.2015 р.) про зупинення провадження у справі, обґрунтоване тим, що у провадженні господарського суду міста Києва, знаходиться справа № 910/20839/15 (суддя Головіна К.І.) за позовом ФОП ОСОБА_1 до КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» про спонукання до належного виконання умов договору оренди нерухомого майна від 01.03.2010 р. № 1486. Враховуючи той факт, що рішення у справі № 910/20839/15 має істотне значення для вирішення справи № 910/12937/15, а саме - може значно зменшитись сума заборгованості, відповідач просив суд зупинити провадження у справі № 910/12937/15 до вирішення повязаної з нею справи № 910/20839/15. Клопотання представника відповідача було залишено судом без задоволення з огляду на відсутність доказів порушення справи № 910/20839/15 господарським судом м. Києва.

У судовому засіданні 13.08.2015 р. представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для подання доказів порушення провадження господарським судом м. Києва у справі № 910/20839/15, яке було залишено судом без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з приписами ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Судом встановлено, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору у даному судовому засіданні. Окрім того, судом враховано обмеження встановленими Господарським процесуальним кодексом України процесуальними строками терміну розгляду справи та приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, а обовязок здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. При цьому розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи та предмет спору.

Поряд з цим, за приписами ст. 33 ГПК України доведення обставин, на які посилається сторона у справі, покладається саме на сторону. Відтак, і подання суду відповідних доказів порушення провадження в іншій господарській справі покладається на особу, яка клопоче про зупинення провадження у даній справі, тобто на відповідача. Доказів неможливості подання відповідних належних і допустимих доказів у засідання суду, призначене на 13.08.2015 р., відповідачем не надано.

У судовому засіданні 13.08.2015 р. прокурор, представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги у повному обсязі; представник відповідача зазначив, що останній обрав спосіб захисту інтересів орендаря шляхом звернення з вказаним вище позовом до господарського суду м. Києва. Водночас, представник відповідача зазначив, що відповідач не погоджується з розрахунком орендної плати, та послався на недоведеність правомірності розміру орендної плати. Письмового відзиву відповідачем надано не було.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 13.08.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

01.03.2010 р., на підставі рішення № 129 від 25.06.2007 р. Дніпровської районної у м. Києві ради та виданих у встановленому порядку розпоряджень № 701-р від 06.10.2010 р. та № 123-р від 19.02.2010 р. Дніпровської районної у м. Києві ради, між Комунальним підприємством Дніпровського району м. Києва «Фінансово-розрахунковий центр «Дніпровський» (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір № 1486 оренди нерухомого майна, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (обєкт оренди), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. С. Лазо, 5-а.

Згідно з п. 1.2 договору цільове призначення обєкту оренди: для розміщення майстерні з ремонту взуття.

У відповідності з п. 4.1 договору орендна плата за користування обєктом оренди визначається на підставі Методики розрахунку і використання орендної плати, затвердженої рішеннями Дніпровської районної в м. Києві ради № 221 від 27.03.2008 р. та № 412 від 22.12.2009 р.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що орендна плата здійснюється згідно розрахунку, викладеного в додатку № 2, що є невідємною частиною цього договору, і перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця.

Орендна плата з урахуванням індексу інфляції та інші платежі щомісячно сплачуються орендарем, незалежно від наслідків його діяльності, не пізніше 25 числа поточного місяця на поточний рахунок орендодавця (п. 4.4 договору).

01.03.2010 р. на виконання умов договору оренди № 1486 орендодавець передав, а орендар прийняв у користування нерухоме майно площею 642,40 кв.м, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. С. Лазо, буд. 5-а, підписаного та скріпленого печатками сторін.

Додатком № 2 до договору № 1486 від 01.03.2010 р. було визначено розмір орендної плати за місяць в сумі 10752,13 грн., що нараховується з 01.03.2010 р.

На підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 09.04.2013 р. № 146 та розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.04.2013 р. № 212 «Про продовження строку дії договорів оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» 01.08.2013 р. між Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1486/1-1 про внесення змін до договору оренди нежилого приміщення від 01.03.2010 р. № 1486.

У відповідності з п. 3.1 додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р. за користування обєктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 34/6250, та за перший базовий місяць оренди серпень 2012 року становить: за 581,90 кв.м 18859,98 грн. та за 60,50 кв.м 1301,83 грн. Розмір щомісячної орендної плати за перший місяць оренди (жовтень 2012 року) розраховується шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень-жовтень 2012 року.

Пунктом 3.2 додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р. передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п. 3.7 додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р. орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Згідно з п. 6.2 додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р. до договору № 1486 оренди нежилого приміщення від 01.03.2010 р. за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Додатком № 2 до договору № 1486 оренди нежилого приміщення від 01.03.2010 р., підписаним та скіпленим печатками орендаря та орендодавця, передбачено, що розмір орендної плати за нежиле приміщення, що знаходиться на балансі КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» за базовий місяць (серпень) 2012 р. становить 20161,81 грн.

Як слідує з позову, відповідач свої зобов'язання щодо внесення орендної плати не виконував належним чином, у зв'язку з чим за останнім утворилась заборгованість за договором на загальну суму 408406,93 грн.

15.11.2013 р. ФОП ОСОБА_1 було надіслано на адресу КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» гарантійний лист, відповідно до якого відповідач зобовязувався сплатити заборгованість в сумі 133414,00 грн. до 01.05.2014 р.

29.08.2014 р. ФОП ОСОБА_1 було надіслано на адресу КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» гарантійний лист, відповідно до якого відповідач зобовязувався сплатити заборгованість в сумі 316331,25 грн. до 25.02.2015 р.

Оскільки відповідачем заборгованість за договором не сплачено, прокурор і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заперечення представника відповідача щодо недоведеності обгрунтованості розміру орендної плати та щодо неправильності розрахунку орендної плати не беруться судом до уваги, оскільки ФОП ОСОБА_1 було погоджено розмір та порядок сплати орендної плати шляхом підписання додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р. до договору № 1486 оренди нежилого приміщення від 01.03.2010 р.

Як встановлено судом, додаткова угода № 1486/1-1 від 01.08.2013 р. до договору № 1486 оренди нежилого приміщення від 01.03.2010 р., як і сам договір № 1486 оренди нежилого приміщення від 01.03.2010 р. в судовому порядку недійсними не визнані.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога прокурора про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1486 оренди нежилого приміщення від 01.03.2010 р. та додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 408406,93 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також прокурор просив суд стягнути з відповідача 67096,33 грн. пені, керуючись п. 6.2 додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалося вище, згідно п. 6.2 додаткової угоди № 1486/1-1 від 01.08.2013 р. за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що розмір пені було визначено в сумі 67096,33 грн. за період з 25.10.2014 р. до 25.04.2015 р. Заявлену до стягнення суму пені розраховано за подвійною обліковою ставкою Національного банку України, розмір пені є арифметично вірним та обґрунтованим, у звязку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача в заявленому прокурором розмірі.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Першого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва у повному обсязі.

Решта посилань сторін та наданих до матеріалів справи доказів наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у таких розмірах: 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень звільняються від сплати судового збору.

Згідно з п 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. № 7, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход Державного бюджету України.

Таким чином, витрати зі сплати судового збору у даній справі покладаються судом на відповідача шляхом стягнення до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07400, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (одержувач: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, код 381330088, свідоцтво платника ПДВ № 200068970, індивідуальний податковий номер 36, ПАТ «КБ «Хрещатик» Дніпровське відділення МФО 300670, на рахунок № 1801; назва: оренда плата за користування нерухомим майном, що перебуває в комунальній власності) 408406 (чотириста вісім тисяч чотириста шість) грн. 93 коп. основного боргу, 67096 (шістдесят сім тисяч девяносто шість) грн. 33 коп. пені.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07400, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України 9510 (девять тисяч пятсот десять) грн. 07 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 18.08.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна