РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2015Справа №910/14758/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/14758/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії

в авіації»;

до дочірнього підприємства «Інститут Київінжпроект» товариства з обмеженою

відповідальністю «Науково-виробничий проектний інститут «Київпроект»;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - публічного акціонерного товариства «АК «Київводоканал»;

про стягнення 101975, 95 грн.

Представники сторін:

від позивача: Коновал Т.В., довіреність б/н від 01.04.2015р.;

від відповідача: Муратова Н.М., довіреність № 50-КІП від 23.06.2015р.;

від третьої особи: Макарчук Л.Л., довіреність № 616 від 12.06.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» (надалі - позивач) з позовом до дочірнього підприємства «Інститут Київінжпроект» товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий проектний інститут «Київпроект» (надалі - відповідач) про стягнення 101975,95 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору на вконання робіт № UA006-11/13 від 12.11.2013р. повністю не розрахувався за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 70 000,00 грн., за прострочення сплати якої позивачем додатково нараховані пеня в сумі 15326,50 грн., 3% річних - 1599,45 грн. та інфляційні втрати в розмірі 15050,00 грн.

Ціна позову визначена судом на підставі ст. 55 ГПК України, у зв'язку з безпідставним включенням відповідачем до суми позовних вимог витрати на оплату послуг адвоката.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015р. порушено провадження у справі № 910/14978/15 та призначено її розгляд на 25.06.2015р.

24.06.2015р. через канцелярію суду надійшли від позивача - клопотання про відкладення розгляду справи, а від відповідача - відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що умовами пп. 2.2.4. Договору на вконання робіт № UA006-11/13 від 12.11.2013р. передбачено проведення остаточного розрахунку за виконані роботи не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання оцінки економічної ефективності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2015р. було відкладено, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та неподанням всіх витребуваних судом доказів.

15.07.2015р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшли пояснення по справі, витребувані документи та клопотання про зменшення розміру позовних вимог, згідно з яким позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення пені до 9001,20 грн.

Присутній у судовому засіданні 16.07.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що у нього відсутній обов'язок по здійсненню остаточної оплати виконаних позивачем робіт, оскільки в нього відсутній позитивний висновок Мінекономрозвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в засіданні суду була оголошена перерва до 06.08.2015р.

05.08.2015р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю надати на день розгляду справи додаткові докази в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Присутній у судовому засіданні 06.08.2015р. представник позивача просив задовольнити клопотання про відкладення розгляду справи.

Також, представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору в порядку ст. 69 ГПК України.

Представник відповідача надав в засіданні суду доповнення до відзиву на позов.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку про необхідність залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - публічне акціонерне товариство «АК «Київводоканал», який виступав безпосереднім замовником робіт за Договором № UA006-11/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. було продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - публічне акціонерне товариство «АК «Київводоканал» та відкладено розгляд справи на 20.08.2015р.

Присутній у судовому засіданні 20.08.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, а також подав докази направлення на адресу відповідача копії позитивного висновку Мінекономрозвитку від 01.07.2014р.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на невиконання саме позивачем умов договору в частині надання позитивного висновку Мінекономрозвитку, що виключало можливість оплатити виконані роботи у повному обсязі.

Представник третьої особи витребувані судом письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог та докази щодо дати отримання експертного висновку № 74-2014 від 01.07.2014р., наданого Мінекономрозвитку, не надав, проте заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з непідготовленістю до судового засідання.

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника третьої особи щодо відкладення розгляду справи, оскільки строк вирішення спору, встановлений ст. 69 ГПК України, сплинув.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2013р. між позивачем (за договором - виконавець) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено Договір на вконання робіт № UA006-11/13.

У п.1.1. договору сторони встановили, що в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про інвестиційну діяльність» № 1560-ХІІ від 18.09.1991 року, Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження форми Проектної (інвестиційної) пропозиції, на основі якої готується інвестиційний проект, для розроблення якого може надаватися державна підтримка, Порядку розроблення та форми інвестиційного проекту, для реалізації якого може надаватися державна підтримка» № 724 від 19.06.2012 року, іншим чинним законодавством України та даним договором, замовник доручає і оплачує, а виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню робіт з розрахунку ефективності інвестицій реконструкції споруд очистки стічних каналізаційних вод і будівництва технологічної лінії по обробці та утилізації осадів Бортницької станції аерації у відповідності з умовами даного Договору та додатками до нього.

Згідно п. 1.2. договору, виконавець приступає до виконання робіт за договором не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту оплати, зазначеної в п.2, підписання договору сторонами та отримання від замовника вихідних даних, необхідних для проведення розрахунку по об'єкту, визначеному п.1.1 даного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, загальна вартість робіт виконавця за цим договором, погоджена сторонами в Додатку № 4 та визначена Додатком №5, складає 400 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 20%: 66 666,67 грн.

У п. 2.2. сторони передбачили наступний порядок розрахунків за договором:

- замовник, протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання сторонами договору, перераховує виконавцю перший авансовий платіж, що складає 30% вартості робіт, а саме 120 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20%: 20 000,00 грн. (пп. 2.2.1);

- після виконання робіт та передачі погодженої у встановленому чинним законодавством

України порядку документації замовнику, яка повинна повністю відповідати вимогам, що ставляться до такого виду робіт відповідно до чинного законодавства України, замовник сплачує Виконавцю суму, що складає 30% вартості робіт, а саме 120 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20%: 20 000,00 грн., не пізніше 5-ти днів з дня підписання сторонами Акта виконаних робіт (пп. 2.2.2);

- замовник виконує розрахунок з Виконавцем по Договору в обсязі 20%, а саме у сумі 80 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20%: 13 333,33 грн., після зняття зауважень державної експертизи, але не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту зняття зауважень в експертизі (пп. 2.2.3);

- замовник виконує розрахунок з Виконавцем по Договору в обсязі 20%, а саме у сумі 80 000 грн., в тому числі ПДВ 20%: 13 333,33 грн., після отримання оцінки економічної ефективності, проведеної Мінекономрозвитку, згідно постанови Кабінету Міністрів України №684 від 18 липня 2012 р. «Порядок та критерії оцінки економічної ефективності

Проектних (інвестиційних) пропозицій та інвестиційних проектів», але не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання оцінки економічної ефективності (пп. 2.2.4).

Крім того, сторони підписали до договору додатки №№ 1-5.

Як вбачається з наданих суду доказів, 30.12.2013р. сторони підписали акт надання послуг № 1 від 30.12.2013р., згідно з яким позивач перадав, а відповідач прийняв роботи з розрахунку ефективності інвестицій реконструкції споруд очистки стічних каналізаційних вод і будівництва технологічної лінії по обробці та утилізації осадів Бортницької станції аерації, загальною вартістю робіт 400 000,00 грн. При цьому, в акті зазначено, що замовник претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Відповідно до умов договору, відповідач 15.11.2013р. перерахував на рахунок позивача 120 000,00 грн., а 14.01.2014р. - 200 000 грн.

27.08.2014р. сторони підписали Додаткову угоду № 1 до Договору від 12.11.2013р. №UA006-11/13 на вконання робіт, якою внесли зміни до найменування та реквізитів замовника та виконавця за договором.

Також, у п. 4 Додаткової угоди № 1 сторони визначили, що на момент підписання даної додаткової угоди, замовником оплачені виконані роботи за Договором від 12.11.2013р. №UA006-11/13, згідно з Актом № 1 від 30.12.2013р. про надання послуг у сумі 320

000,00 грн.

Відповідно до п. 5. Додаткової угоди № 1 до договору, сторони внесли зміни до реквізитів Акту № 1 від 30.12.2013р. про надання послуг по Договору від 12.11.2013р. №UA006-11/13 для здійснення остаточного розрахунку у сумі 80 000,00 грн.

Таким чином, на момент підписання Додаткової угоди № 1 від 27.08.2014р., сторони погодили наявність заборгованості за договором у сумі 80 000,00 грн.

За твердженнями позивача, відповідач в порушення умов договору, зокрема, пп. 2.2.4., не здійснив остаточний розрахунок за виконані роботи після отримання позитивного висновку Мінекономрозвитку щодо оцінки ефективності інвестиційного проекту «Реконструкція споруд очистки стічних каналізаційних вод і будівництва технологічної лінії по обробці та утилізації осадів Бортницької станції аерації», внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 70 000,00 грн., оскільки 05.03.2015р. відповідач частково сплатив борг у сумі 10 000,00 грн.

Отже, предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості за виконані на підставі Договору № UA006-11/13 від 12.11.2013р. роботи в сумі 70 000,00 грн.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з умов укладеного між сторонами Договору № UA006-11/13 від 12.11.2013р., відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, пов'язані з виконанням умов договору підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, встановлено порядок оплати за договором підряду, а саме: якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Факт виконання робіт позивачем та передання її результатів відповідачу підтверджується відповідним актом приймання-передачі виконаних робіт.

Водночас, остаточний розрахунок за виконані роботи, пов'язаний з отриманням позитивного висновку Мінекономрозвитку щодо оцінки ефективності інвестиційного проекту «Реконструкція споруд очистки стічних каналізаційних вод і будівництва технологічної лінії по обробці та утилізації осадів Бортницької станції аерації» (пп. 2.2.4. договору), оскільки метою укладання договору між сторонами було саме виконання позивачем робіт належної якості, за наслідком яких є отримання вказаного позитивного висновку Мінекономрозвитку.

Статтею 627 Цивільного кодекс України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Здійснивши аналіз умов укладеного між сторонами Договору № UA006-11/13 від 12.11.2013р., суд встановив, що останній не містить обов'язку ані замовника за договором (відповідача), ані виконавцем робіт (позивача) отримувати позитивний висновок, тобто питання щодо обов'язку будь-якої із сторін договору отримати позитивний висновок Мінекономрозвитку та надати його іншій стороні вказаним договором належним чином не врегульовано, як і строк, в який цей висновок подається.

Позивачем до матеріалів справи було залучено позитивний висновок Мінекономрозвитку № 74-2014 від 01.07.2014р., адресований Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Проте, належних доказів, які свідчать про дату отримання вказаного висновку та дають можливість ідентифікувати особу, яка надала цей висновок позивачу, суду представлено не було.

ПАТ «АК «Київводоканал» відповідь на запит позивача щодо дати отримання позитивного висновку від Мінекономрозвитку № 74-2014 від 01.07.2014р. та повідомлення відповідача про наявність такого висновку не надало, як і представник вказаної особи не представив такі докази на вимогу суду.

При цьому, до матеріалів справи відповідачем надано претензію позивача за вих. № 42/02/15 від 27.02.2015р., яка була вручена відповідачу 04.03.2015р., з вимогою погасити заборгованість у сумі 80 000,00 грн. Відповідач надав відповідь на претензію від 11.03.2015р. за вих. № 23-КП, надіслану на адресу позивача 12.03.2015р. та отриману останнім 16.03.2015р., про що свідчать залучені до матеріалів справи копії фіскального чеку та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якій зазначив, що остаточний розрахунок за договором може бути проведений тільки після отримання позитивного висновку Мінекономрозвитку, у зв'язку з чим просив надати копію зазначеного висновку.

На моменту звернення позивача до суду, останній не надав відповідачу копію позитивного висновку Мінекономрозвитку № 74-2014 від 01.07.2014р., вважаючи, що це не входить до його обов'язків.

Відповідно до п. 10 Порядуку та критеріїв оцінки економічної ефективності проектних (інвестиційних) пропозицій та інвестиційних проектів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 684 від 18.07.2012р., за результатами проведеної Мінекономрозвитку оцінки економічної ефективності інвестиційної пропозиції, інвестиційного проекту замовнику або органу, що проводить державну експертизу, надається експертний висновок, який містить основні показники економічної ефективності та може бути як позитивним, так і негативним.

Як вбачається з залученого до матеріалів справи висновку Мінекономрозвитку № 74-2014 від 01.07.2014р., замовником висновку є - публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», а органом, що проводить державну експертизу проекту - Мінрегіон України.

Таким чином, виходячи з положень вказаного вище Порядку, ані позивач, ані відповідач не були наділені повноваженнями щодо отримання висновку Мінекономрозвитку.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Однак, враховуючи положення ст. 629 Цивільного кодексу України, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, та з метою належного виконання умов договору, кожна із сторін Договору № UA006-11/13 від 12.11.2013р. мала вчинити дії, направлені на отримання копії позитивного висновку Мінекономрозвитку.

Будь-яка із сторін Договору № UA006-11/13 від 12.11.2013р., отримавши копію висновку Мінекономрозвитку, мала своєчасно повідомити про це іншу сторону договору, виходячи з принципу добросовісності виконання цивільних прав і обов'язків, які випливають з положень вказаного договору.

Як встановлено судом під час розгляду справи, копію позитивного висновку Мінекономрозвитку щодо оцінки економічної ефективності інвестиційного проекту отримав позивач, проте відповідачу копію вказаного висновку надіслав на його адресу тільки 11.08.2015р.

Водночас, судом враховано, що відповідач, отримавши копію позовної заяви та ознайомившись з матеріалами справи, які містили копію висновку Мінекономрозвитку, мав вчинити дії, направлені на оплату виконаних позивачем робіт, оскільки прямого обов'язку щодо надання висновку Мінекономрозвитку саме позивачем умови Договору № UA006-11/13 від 12.11.2013р. не містять. При цьому, відповідач не позбавлений був права самостійно звернутись до замовника висновку ПАТ «АК «Київвдоканал» щодо отримання його копії, як тільки стало відомо про існування такого висновку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на вищенаведене та підписання уповноваженою особою відповідача акту надання послуг № 1 від 30.12.2013р. без будь-яких зауважень чи заперечень щодо обсягу та якості виконаних робіт, свідчить про прийняття останнім цих робіт та, відповідно, породжує у відповідача обов'язок по їх повній оплаті.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за виконані роботи в сумі 70 000,00 грн. підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконання відповідачем умов договору в частині повної оплати виконаних робіт, позивачем нараховані: за період з 05.07.2014р. по 05.01.2015р. пеня в сумі 9001,20 грн., за період з липня 2014 року по лютий 2015 року втрати від інфляції в сумі 15050,00 грн., з 05.07.2014р. по 08.04.2015р. 3% річних у розмірі 1599,45 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як встановлено судом вище, остаточний розрахунок за виконані роботи, пов'язаний з отриманням позитивного висновку Мінекономрозвитку щодо оцінки ефективності інвестиційного проекту «Реконструкція споруд очистки стічних каналізаційних вод і будівництва технологічної лінії по обробці та утилізації осадів Бортницької станції аерації» (пп. 2.2.4. договору). Висновок Мінекономрозвитку був наданий 01.07.2014р. на адресу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, доказів, що відповідачу було відомо про існування вказаного висновку, починаючи саме з 01.07.2014р., матеріали справи не містять.

Представник відповідача ознайомився з висновком Мінекономрозвитку № 74-2014 від 01.07.2014р. у господарському суді 22.07.2015р. та позивач направив йому копію вказаного висновку 11.08.2015р.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання, починаючи з 05.07.2014р. до моменту отримання висновку Мінекономрозвитку № 74-2014 від 01.07.2014р.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 15 000 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача,адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як зазначено в п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7, відповідно до розділу VI ГПК України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються: з судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначено господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 6.3, 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7).

27.01.2015р. між адвокатом Марченко Валентиною Андріївною, що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 5193 від 29.08.2012р., та ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації» укладений Договір про надання правової допомоги - адвокатських послуг, за умовами якого адвокат бере на себе зобов'язання щодо: аналізу Договору № UA006-11/13 від 12.11.2013р.; підготовки та забезпечення вручення претензії щодо невиконання умов Договору на виконання робіт № UA006-11/13 від 12.11.2013р.; у разі необхідності, підготовки та подання позовної заяви про стягнення суми боргу за Договором на виконання робіт № UA006-11/13 від 12.11.2013р.; супроводження справи у Господарському суді міста Києва.

02.04.2015р. між Адвокатом Марченко В.А. та ТОВ «Компанія інженерної взаємодії в авіації» було підписано акт надання послуг № 04, згідно з яким вартість робіт з аналізу договору, підготовки та забезпечення вручення претензії, підготовки та подання позову, а також супроводження справи в суді в загальній сумі становить 15 000 грн.

Платіжним дорученням № 407 від 07.07.2015р. позивач перерахував на рахунок адвоката Марченко В.А. за надані послуги коштів у розмірі 15 000,00 грн.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат (постанова пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013).

Суд, з урахуванням конкретних обставин справи і предмету позовних вимог, а також враховуючи, що адвокат безпосередньо участі у розгляді справи не брав і позов підлягає частковому задоволенню, обмежує розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Таким чином, витрати позивача на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 4 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства «Інститут Київінжпроект» товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий проектний інститут «Київпроект» (юридична адреса: 01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 16-22; фактична адреса: 02132, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 26-Ж (14-й поверх); ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інженерної взаємодії в авіації» (04116, м. Київ, вул. Ванди Василевської, 11, кв. 39; ) 70 000,00 грн. - боргу, 1 400,00 грн. - витрат по сплаті судового збору, 4 000,00 грн. - витрат на оплату послуг адвоката. Видати наказ.

3. В іншій частині вимог в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.08.2015р.

Суддя А.І. Привалов