ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа № 914/2023/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Марка Р.І.

суддів Желіка М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Божейко М.В.

за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_2

від позивача: ОСОБА_3 (довіренсть № 09-1478 від 09.06.2015р.)

від відповідача: ОСОБА_4 (довіренсть № 6704 від 29.12.2014р.)

розглянувши матеріали апеляційої скарги ОСОБА_5 відділу м.Львова вих. № 3935 від 03.07.2015 року (вх.№ 01-05/3133/15 від 14.07.2015р.).

на рішення господарського суду Львівської області від 22.06.2015р.

у справі № 914/202314, суддя Коссак С.М.

за позовом прокурора Галицького району м.Львова в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, м.Львів

до відповідача ОСОБА_5 відділу м.Львова, м.Львів

про відшкодування збитків заподіяних державі, внаслідок порушень вимог природоохоронного законодавства у розмірі 193 958, 89 грн.

В С Т А Н О В И В:

22.06.2015 року господарським судом Львівської області винесено рішення у справі № 914/2023/14 за позовом прокурора Галицького району м.Львова в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, м.Львів до відповідача ОСОБА_5 відділу м.Львова, м.Львів про відшкодування збитків заподіяних державі, внаслідок порушень вимог природоохоронного законодавства у розмірі 193 958, 89 грн., яким позовні вимоги задовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням господарського суду Львівської області ОСОБА_5 відділ м.Львова звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимоги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не враховано те, що відповідачем не перевищувався ліміт споживання води, необґрунтовано зроблено висновок про видобування води на підприємницьких засадах, оскільки даною водою забезпечувалось населення, для якого це було єдине джерело питної води і відключення водо забезпечення мого б призвести до більш суттєвої шкоди.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження, розгляд справи призначено на 17.08.2015 року.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вимоги апеляційної скарги надуматими та безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 17.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи з 23.12.2013р. по 14.01.2014р. державною екологічною інспекцією у Львівській області на виконання Наказу від 19.12.2013р. №875-і/п проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у галузі охорони атмосферного повітря, водних та земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами у ОСОБА_5 відділу міста Львова.

В ході проведеної перевірки встановлено, що військове містечко №5 КЕВ м. Львова (с. Батятичі, Камянка Бузького району Львівської області) здійснює забір підземних прісних вод із свердловини без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням права державної власності на води, про що скаладено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у галузі охорони атмосферного повітря, водних та земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №2638/06/28 від 23.12.2013р.-14.01.2014р.

Водопостачання військового містечка №5 КЕВ м.Львова здійснюється для забезпечення господарського питних потреб населення.

Згідно довідки КЕВ м. Львова від 11.01.2014р. №94 за період з 27.03.2013р. по 31.12.2013р. КЕВ м. Львова добули із свердловини 13 574 м3 підземних прісних вод.

За період з 27.03.2013р. по 31.12.2013р. збитки розраховуються згідно п.9.1. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне ви користування водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища за №389 від 20.07.2009р. у редакції наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.06.2011р. №220 зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15 липня 2011р. за №881/19619 і становить 193 958,89 грн.

На адресу відповідача ОСОБА_6 екологічною інспекцією в Львівській області скерувалась претензія №17 про добровільне відшкодування завданих державі збитків на суму 193 958,89 грн., яка залишена без задоволення.

Окрім того в матеріалах справи наявна постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30.07.2014 р. у справі №813/5025/14 за позовом ОСОБА_5 відділу м. Львова до Державної екологічної інспекції у Львівській області, якому просить суд визнати неправомірними дії ДЕІ у Львівській області щодо оформлення результатів перевірки з порушенням вимог, та скасувати акт перевірки Державної екологічної інспекції у Львівській області №2638/06., якою у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015р. у справі № 876/8259/14 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.07.2014р. у справі №813/5025/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м.Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.07.2014р. у справі №813/5025/14 залишено без задоволення.

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України та спеціальними нормативно-правовими актами у сфері природохоронного законодавства.

Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки; шкоди; причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Стаття 1 Водного кодексу України визначає термін водокористування використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Відповідно ст. 38 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Згідно ч.1 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Відповідно до п. п. 7, 9 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані: здійснювати облік забору та використання вод, вести контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об'єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об'єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу;

Згідно з ч.1 ст. 59 Водного кодексу України під час здійснення спеціального водокористування для задоволення питних і побутових потреб населення в порядку централізованого водопостачання підприємства, установи та організації, у віданні яких перебувають питні та господарсько-побутові водопроводи, здійснюють забір води безпосередньо з водних об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку проектів водозабірних споруд, нормативів якості води і дозволів на спеціальне водокористування.

У відповідності до норм ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у порушенні правил спеціального водокористування.

Пунктом 1.2 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року № 389 передбачено, що ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які призвели до: забруднення водних об'єктів, у тому числі пов'язаного із самовільними та аварійними скидами у водний об'єкт забруднюючих речовин із зворотними водами або речовин у складі сировини, продукції чи відходів, крім випадків забруднення територіальних і внутрішніх морських вод та виключної морської економічної зони України із суден, кораблів та інших плавучих засобів; забруднення поверхневих та підземних вод під впливом полігонів (сміттєзвалищ) твердих побутових та промислових відходів та обумовлені: самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування; забором, використанням води та скидом забруднюючих речовин із зворотними водами з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування.

Отже, чинним законодавством встановлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема внаслідок самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до ч. 1, п. з ч. 2, ч. 4 ст.68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 69 вказаного Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного видобування підземної пісної води без дозволу на спецводокористування ОСОБА_5 відділом м.Львова, позивач, застосувавши Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджену наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009р. № 389 (зі змінами і доповненнями), нарахував завдані відповідачем збитки на суму 193 958,89 грн.

Згідно п. 1.2 вищезазначеної Методики, вона встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)).

Сума збитків, розрахована згідно з п. 9.1 Методики із застосування коефіцієнту 0,3, що застосовується до нормативів збору за спеціальне водокористування в частині використання підземних вод підприємствами житлово - комунального господарства.

Відповідно до ст.325.2 розділу XVI Податкового кодексу України на дату виявлення порушення ставка збору за спеціальне використання підземних вод у Львівській області становила 47,63 грн./100 м куб.

Поряд з тим, статтею 325.9 Податкового кодексу України встановлено, що до ставок збору житлово-комунальні підприємства застосовують коефіцієнт 0,3.

Відповідно до ст.14.1.59 Податкового кодексу України житлово-комунальні підприємства - це суб'єкти господарювання, які безпосередньо виробляють, створюють або надають житлово-комунальні послуги. Кодекс містить примітку, що таке визначення житлово-комунальних підприємств застосовується до розділу XVI Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавцем таких послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні, зокрема, холодною та гарячою водою відноситься до комунальних послуг.

У ході проведеної від 23.12.2013р. 14.01.2014р. позивачем перевірки (акт №2638/06/28) було встановлено факт забору води відповідачем без дозволу на спецводокористування, отримання якого є обовязковим відповідно до норм статті 49 Водного кодексу України.

В акті перевірки №2338/06/28 вказано, що відповідач здійснював забір підземної прісної води із свердловини для забезпечення господарсько-питних потреб військового містечка № 5 КЕВ м. Львова.

Отже, здійснюючи водопостачання зі свердловини відповідач, в розумінні Закону України Про житлово-комунальні послуги та Податкового кодексу України, надавав житлово-комунальні послуги і діяв як житлово-комунальне підприємство.

Згідно довідки КЕВ м. Львова від 11.01.2014р. №94 за період з 27.03.2013р. по 31.12.2013р. КЕВ м. Львова добули із свердловини 13 574 м3 підземних прісних вод.

З врахуванням проведеної перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, складеного на його підставі акту та здійсненого розрахунку відповідно до методики №389 колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога позивача про відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів в сумі 193 958,89грн. є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 42 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища передбачено зокрема, що в Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, коштів підприємств, установ та організацій, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільних внесків та інших коштів.

Відповідно до статті 47 вказаного закону для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються ОСОБА_6, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, які утворюються за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством (ч.2 ст.47 вказаного закону). ОСОБА_6 фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством (ч.4 ст.47 вказаного закону).

Кошти місцевих, республіканського Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватись тільки для цільового фінансування природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів, в тому числі наукових досліджень з цих питань, ведення державного кадастру територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також заходів для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров'я населення (ч.6 ст.47 вказаного закону).

В статті 11 Закону України Про ОСОБА_6 бюджет на 2014 рік установлено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2014 рік у частині доходів є, зокрема, надходження, визначені частиною третьою статті 29 Бюджетного кодексу України.

Наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2013 року за 291/22823 затверджено Порядок казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету. Главою 4 Наказу №291/22823 передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про ОСОБА_6 бюджет України є джерелами формування спеціального фонду державного бюджету в частині надходжень, крім власних надходжень бюджетних установ, зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в Казначействі України та Головних управліннях Казначейства відповідно до законодавства на імя органу Казначейства в розрізі територій та кодів бюджетної класифікації. Для щоденного акумулювання коштів спеціального фонду державного бюджету в Головних управліннях Казначейства відкриваються аналітичні рахунки окремо за кожним видом надходжень. Для акумулювання коштів спеціального фонду державного бюджету в Казначействі України відкриваються відповідні рахунки, а саме:рахунки в розрізі територій за кожним видом надходжень для зарахування коштів, що перераховуються з обласного рівня на центральний; рахунки для акумулювання коштів спеціального фонду державного бюджету в розрізі видів надходжень.

Розподіл грошових коштів від стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, повинен здійснюватись з урахуванням приписів статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та вимог пункту 7 частини 3 статті 29, пункту 7 частини 2 статті 69 Бюджетного кодексу України, які визначають, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів - 20.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 22.06.2015 року у даній справі в апеляційному порядку покласти на відповідача в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 22.06.2015 року в справі за номером 914/2023/14 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відділу м. Львова вих. № 3935 від 03.07.2015 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 19.08.2015 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.