РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015Справа №910/10498/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне підприємство «ГРУПА

СКІФ»

Сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСОН ГРУП»

про стягнення 7 416 846,80 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Захарченко Ю.О. (довіреність № б/н від 03.08.2015),

Шишов О.О. (довіреність № б/н від 19.08.2015);

від відповідача 1: не з'явилися;

від відповідача 2: Матяш Т.В. (довіреність № б/н від 18.05.2015);

від третьої особи: не з'явилися.

ВСТАНОВИВ :

23.04.2015 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне підприємство «ГРУПА СКІФ» (далі - відповідач 1) та сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки» (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості в розмірі 7 416 846,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем 2 умов договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, а відповідачем 1 договору поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ від 10.04.2015 року.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 1, як поручителя і солідарного боржника, заборгованість в розмірі 1 000 000,00 грн та з відповідача 2 грошові кошти в сумі 8 377 498,02 грн, з яких: 6 999 000,00 грн - основний борг, 561 004,74 грн - заборгованість за процентами, 774 300,33 грн - пеня за прострочення повернення кредиту, 43 192,95 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 року було порушено провадження у справі № 910/10498/15 та призначено її розгляд на 18.05.2015 року, а також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІСОН ГРУП» (далі - третя особа).

18.05.2015 року від представника третьої особи через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання про виключення товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСОН ГРУП» зі складу учасників судового процесу в справі № 910/10498/15. В обґрунтування вказаного клопотання представник третьої особи зазначив, що договір поруки № 38/14/КЛ-КБ-ПЮ від 31.10.2014 року, згідно з умовами якого третя особа поручилась перед позивачем за виконання відповідачем 2 свого обов'язку, на момент подання позивачем позовної заяви до Господарського суду міста Києва був розірваний сторонами шляхом укладення 27.01.2015 року угоди про розірвання договору поруки № 38/14/КЛ-КБ-ПЮ.

Однак, матеріали позовної заяви не містили вищевказаної угоди про розірвання договору поруки № 38/14/КЛ-КБ-ПЮ. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про те, що рішення з господарського спору може вплинути на права або обов'язки третьої особи, як поручителя і солідарного боржника, та правомірно залучив до участі в справі товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІСОН ГРУП» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Разом з тим, Господарський процесуальний кодексу України не передбачає можливості виключення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зі складу учасників судового процесу та не містить порядку вчинення подібної процесуальної дії. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку про те, що клопотання представника третьої особи про виключення товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСОН ГРУП» зі складу учасників судового процесу в справі № 910/10498/15 задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні представники позивача та третьої особи були присутні. Представником позивача в судовому засіданні було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

Представники відповідачів 1 та 2 у судове засідання не з'явились, про час а місце розладу справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, вимог ухвали суду від 27.04.2015 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 03.06.2015 року.

22.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд в задоволенні позовних вимог до відповідача 1 відмовити, оскільки позивач та відповідач 1 мають намір достроково розірвати договір поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ від 10.04.2015 року, укладений між ними.

03.06.2015 року в судовому засіданні представники позивача, відповідача 2 та третьої особи надали усні пояснення по справі. Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвал суду від 27.04.2015 року та 18.05.2015 року не виконав.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача 2 подав письмове клопотання про зупинення провадження у справі № 910/10498/15 до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 року по справі № 910/27066/14 за позовом приватного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСОН ГРУП», сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення 3 096 242,47 грн.

З огляду на те, що предметом позову по даній справі, а також по справі № 910/27066/14, зокрема, є стягнення заборгованості по тілу кредита та процентам за користування ним, яка виникла на підставі договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, суд дійшов висновку про те, що дана справа пов'язана зі справою № 910/27066/14 та не може розглядатись до вирішення останньої.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 року клопотання представника відповідача 2 про зупинення провадження у справі № 910/10498/15 було задоволено, провадження у справі зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/27066/14 за позовом приватного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСОН ГРУП», сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення 3 096 242,47 грн.

05.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

25.06.2015 року від представника позивача через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/10498/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 року провадження у справі № 910/10498/15 було поновлено, розгляд справи призначено на 19.08.2015 року.

12.08.2015 року від представника позивача через загальний відділ діловодства суду повторно надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/10498/15.

Від представника відповідача 1 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання про виключення товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне підприємство «ГРУПА СКІФ» (відповідач 1) з числа відповідачів з огляду на те, що позивач та відповідач 1 достроково розірвали договір поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ від 10.04.2015 року, укладений між ними. В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача 1 послався на ст. 65 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 ГПК України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя, зокрема, вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду: вирішує питання про залучення до участі у справі іншого відповідача та про виключення чи заміну неналежного відповідача.

З наведеного вбачається, що виключення неналежного відповідача допускається чинним законодавством лише на стадії підготовки справи до розгляду.

19.06.2015 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір про розірвання договору поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ від 10.04.2015 року, згідно з умовами якого з моменту набуття чинності цим договором про розірвання сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та зобов'язаннями, що випливають з договору поруки.

Таким чином, позивач та відповідач 1 припинили дію договору поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ від 10.04.2015 року лише 19.06.2015 року, тобто під час розгляду судом справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що клопотання представника відповідача 1 про виключення товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне підприємство «ГРУПА СКІФ» з числа відповідачів задоволенню не підлягає.

14.08.2015 року від представника позивача через загальний відділ діловодства суду надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи, які були задоволені судом.

19.08.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. У вказаній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 1, як поручителя і солідарного боржника, заборгованість у розмірі 1 000 000,00 грн, а з відповідача 2 грошові кошти в сумі 7 416 846,80 грн, з яких: 4 000 000,00 грн - основний борг, 1 039 022,52 грн - заборгованість за процентами, 2 154 924,99 грн - пеня за прострочення повернення кредиту, 222 899,29 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Із вищевказаної заяви вбачається, що розмір позовної вимоги про стягнення з відповідача 2 основного боргу був зменшений позивачем, у зв'язку з тим, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року по справі № 910/27066/14 з відповідача 2 на користь позивача було стягнуто 2 999 000,00 грн основного боргу (кредиту), який виник через невиконання відповідачем 2 умов договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року. Разом з тим, розмір позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, заборгованості по пені за прострочення повернення кредиту та заборгованості по пені за прострочення сплати процентів були збільшені позивачем, у зв'язку із збільшенням строку нарахування пені та процентів за користування кредитом.

Заява про зменшення розміру позовних вимог, подана представником позивача 19.08.2015 року, на підставі ст. 22 ГПК України, була прийнята судом до розгляду.

19.08.2015 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 25.08.2015 року, на підставі ст. 77 ГПК України.

25.08.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є поясненнями по суті справи. У вказаній заяві позивач зазначає, що позовні вимоги в розмірі 1 000 000,00 грн, пред'явлені до відповідача 1, є складовою частиною заборгованості в розмірі 7 416 846,80 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача 2, оскільки відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

25.08.2015 року представники відповідача 1 та третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Крім того, представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

Представник відповідача 2 проти задоволення позову заперечував. Також, представник відповідача 2 надав письмові заперечення проти позову, в яких зокрема зазначив, що представником позивача не були надані документи, які підтверджують перерахування грошових коштів позивачем відповідачу 2 на виконання договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року. Зокрема, представник відповідача 2 заперечував проти того, що 27.11.2014 року позивач здійснив останнє перерахування грошових коштів у розмірі 4 000 000,00 грн на користь відповідача 2.

В судовому засіданні 25.08.2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважних представників учасників судового процесу, судом встановлено наступне:

11.07.2014 року між публічним акціонерним товариством «БАНК «ЮНІСОН» (далі - позивач) та сільськогосподарським приватним підприємством «Чумаки» (далі - відповідач 2) був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ (далі - договір про відкриття кредитної лінії).

Згідно з п. 1.1 договору про відкриття кредитної лінії, банк (позивач) відкриває позичальнику (відповідачу 2) відновлювальну кредитну лінію у національній валюті, що надалі іменується «Кредитна лінія», та на підставі додаткових договорів до цього договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених цим договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору про відкриття кредитної лінії, ліміт кредитної лінії (граничний розмір кредиту) складає 7 000 000,00 (сім мільйонів) гривень.

Пунктом 1.3 договору про відкриття кредитної лінії передбачено, що розмір процентів за користування кредитом складає: 25,0% (двадцять п'ять процентів) річних або 27,0% (двадцять сім процентів) річних у випадку не виконання або неналежного виконання позичальником (відповідач 2) будь-якого зобов'язання, передбачених п. 8.8 або п. 8.9 цього договору в строк в ньому встановлений.

Строк дії кредитної лінії закінчується « 01» лютого 2015 року (п. 1.4 договору про відкриття кредитної лінії).

Відповідно до п. 9.1. договору про відкриття кредитної лінії, позичальник (відповідач 2) повинен повернути банку (позивачу) кредит у день закінчення строку дії кредитної лінії, зазначений у п. 1.4 цього договору. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

Згідно з п. 6.1 договору про відкриття кредитної лінії, проценти нараховуються щоденно, на суму кожного траншу протягом усього строку користування ним, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (метод факт/факт). Для цілей визначення періоду нарахування процентів на суму кожного з траншів день його надання враховується, а день повернення - не враховується.

11.07.2014 року між позивачем та відповідачем 2 був укладений додатковий договір № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк (позивач), в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, зобов'язувався надати позичальнику (відповідачу 2) транш у сумі 1 585 000,00 грн.

17.07.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 2 до договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, зобов'язувався надати позичальнику транш у сумі 1 034 000,00 грн.

24.07.2014 року між позивачем та відповідачем 2 був укладений додатковий договір № 3 до договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, зобов'язувався надати позичальнику транш у сумі 615 000,00 грн.

31.07.2014 року між позивачем та відповідачем 2 був укладений додатковий договір № 4 до договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, зобов'язувався надати позичальнику транш у сумі 780 000,00 грн.

08.08.2014 року між позивачем та відповідачем 2 був укладений додатковий договір № 5 до договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, зобов'язувався надати позичальнику транш у сумі 485 000,00 грн.

20.08.2014 року між позивачем та відповідачем 2 був укладений додатковий договір № 6 до договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, зобов'язувався надати позичальнику транш у сумі 1 300 000,00 грн.

05.09.2014 року між позивачем та відповідачем 2 був укладений додатковий договір № 7 до договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, зобов'язувався надати позичальнику транш у сумі 1 200 000,00 грн.

31.10 .2014 року між позивачем та відповідачем 2 був укладений додатковий договір № 8 до договору про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого банк, в межах ліміту, що визначений п. 1.2. основного договору, зобов'язувався надати позичальнику транш у сумі 4 000 000,00 грн.

Крім того, з метою забезпечення виконання відповідачем 2 зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії, 10.04.2015 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронне підприємство «ГРУПА СКІФ» (далі - відповідач 1) був укладений договір поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ, згідно з умовами якого відповідач 1 поручився перед позивачем за виконання відповідачем 2 грошових зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії.

На виконання умов договору про відкриття кредитної лінії та вищевказаних додаткових договорів до нього, позивач надав відповідачу 2 грошові кошти у загальному розмірі 10 999 000,00 грн, що підтверджується меморіальними ордерами № 38105 від 11.07.2014 року на суму 1 585 000,00 грн, № 54760 від 17.07.2014 року на суму 1 034 000,00 грн, № 77599 від 24.07.2014 року на суму 615 000,00 грн, № 100567 від 31.07.2014 року на суму 780 000,00 грн, № 33602 від 08.08.2014 року на суму 485 000,00 грн, № 94264 від 21.08.2014 року на суму 1 300 000,00 грн, № 31612 від 05.09.2014 року на суму 1 200 000,00 грн, № 163215 від 27.11.2014 року на суму 4 000 000,00 грн, копії яких долучені до матеріалів справи.

Так, позивач зобов'язання, взяті на себе згідно з умовами договору про відкриття кредитної лінії, виконав.

Проте відповідач 2 грошові кошти, позичені у позивача на підставі договору про відкриття кредитної лінії, повернув лише частково, а саме сплатив частину основного боргу в розмірі 4 000 000,00 грн, що підтверджується меморіальними ордерами від 17.11.2014 року № 89714 на суму 1 585 000,00 грн, № 89715 на суму 1 034 000,00 грн, № 89716 на суму 615 000,00 грн, № 89717 на суму 766 000,00 грн, копії яких долучені до матеріалів справи.

Крім того, судом встановлено, що станом на 19.08.2015 року заборгованість відповідача 2 по сплаті процентів за користування кредитом становила 1 136 264,99 грн, що підтверджується виписками по особовому рахунку відповідача 2 та розрахунками позивача, наявними в матеріалах справи.

З метою досудового врегулювання спору, 20.03.2015 року позивач направив відповідачу 2 вимогу про усунення порушення № 305/30 від 20.03.2015 року, в якій повідомляв про необхідність негайно сплатити заборгованість, що виникла через неналежне виконання відповідачем 2 умов договору про відкриття кредитної лінії. Направлення вимоги підтверджується фіскальними чеками № 6814 та № 6815 від 20.03.2015 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідач 2 вимогу про усунення порушення № 305/30 від 20.03.2015 року отримав 24.03.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого також долучена до матеріалів справи. проте відповіді не надав, заборгованість перед позивачем не оплатив.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 1, як поручителя і солідарного боржника, заборгованості в розмірі 1 000 000,00 грн, а з відповідача 2 грошові кошти у сумі 8 377 498,02 грн, з яких: 6 999 000,00 грн - основний борг, 561 004,74 грн - заборгованість за процентами, 774 300,33 грн - пеня за прострочення повернення кредиту, 43 192,95 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

19.08.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

Зазначена заява була подана представником позивача у зв'язку з тим, що 02.06.2015 року Київським апеляційним господарським судом була винесена постанова по справі № 910/27066/14 за позовом публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» (позивач по справі) до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСОН ГРУП» (третя особа по справі) та сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки» (відповідач 2 по справі) про звернення стягнення на предмет застави та стягнення 3 096 242,47 грн, якою Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 року в справі № 910/27066/14 було скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» до сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки» про стягнення 3 096 242,47 грн (2 999 000,00 грн основного боргу та 97 242,47 грн заборгованості за процентами) заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року і в цій частині прийнято нове рішення про задоволення позову.

Вищевказана постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, винесена по справі № 910/27066/14, була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року.

Враховуючи наведене, у вказаній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 1, як поручителя і солідарного боржника, заборгованість у розмірі 1 000 000,00 грн, а з відповідача 2 грошові кошти в сумі 7 416 846,80 грн, з яких: 4 000 000,00 грн - основний борг, 1 039 022,52 грн - заборгованість за процентами, 2 154 924,99 грн - пеня за прострочення повернення кредиту, 222 899,29 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Так, позивачем був зменшений розмір позовної вимоги про стягнення з відповідача 2 основного боргу, оскільки його частина була стягнута з відповідач 2 на користь позивача постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року по справі № 910/27066/14, а розмір позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, заборгованості по пені за прострочення повернення кредиту та заборгованості по пені за прострочення сплати процентів були збільшені позивачем, у зв'язку із збільшенням строку нарахування пені та процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відтак, заява про зменшення розміру позовних вимог представника позивача, подана 19.08.2015 року, була прийнята судом до розгляду.

25.08.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є поясненнями по суті справи. У вказаній заяві позивач зазначає, що позовні вимоги в розмірі 1 000 000,00 грн, пред'явлені до відповідача 1, є складовою частиною заборгованості в розмірі 7 416 846,80 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача 2, оскільки відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Суд роз'яснює позивачу, що у випадку звернення до суду з пред'явленням майнових вимог, звернених до солідарних боржників, позивач зобов'язаний визначити конкретний розмір позовних вимог до кожного з них окремо, але в межах загальної суми боргу.

Суд розглядає позовні вимоги майнового характеру лише в межах визначених позивачем. З огляду на те, що загальний розмір позовних вимог, пред'явлених до відповідача 2, становить 7 416 846,80 грн, суд розглянув вимоги позивача до відповідача 2 саме в таких межах.

25.08.2015 року в судовому засіданні представник відповідача 2 надав письмові заперечення проти позову, в яких, зокрема, зазначив, що представником позивача не були надані документи, які підтверджують перерахування грошових коштів позивачем відповідачу 2 на виконання договору про відкриття кредитної лінії. Зокрема, представник відповідача 2 заперечував проти того, що 27.11.2014 року позивач здійснив останнє перерахування грошових коштів у розмірі 4 000 000,00 грн на користь відповідач 2.

Доводи відповідача 2 спростовуються у зв'язку з наступним.

Київським апеляційним господарським судом під час перегляду справи № 910/27066/14 було, зокрема, встановлено, що 31.10.2014 року між банком (позивачем по справі) та СПП «Чумаки» (відповідач 2 по справі) була підписана додаткова угода № 8 до договору про відкриття кредитної лінії №38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, згідно якої банк надає позичальнику - СПП «Чумаки», транш у сумі 4 000 000,00 грн. Вказаний транш було надано СПП «Чумаки» 27.11.2014 року, що підтверджується меморіальним ордером № 163215 від 27.11.2014 року та банківською випискою по рахунку сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки», про що зазначено у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року.

Вказана постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, винесена по справі № 910/27066/14, була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, у матеріалах даної справи також міститься копія меморіального ордеру № 163215 від 27.11.2014 року, згідно з яким позивач передав відповідачу 2 кредитні кошти в розмірі 4 000 000,00 грн.

Судом встановлено, що частина основного боргу, не повернута позивачу відповідачем 2 та щодо якої на час розгляду даної справи не винесено рішення компетентним органом, становить 4 000 000,00 грн (10 999 000,00 - 4 000 000,00 - 2 999 000,00 = 4 000 000,00).

Судом також встановлено, що розмір процентів за користування кредитом не сплачених відповідачем 2 позивачу та щодо яких на час розгляду даної справи не винесено рішення компетентним органом, становить 1 039 022,52 грн (1 136 264,99 - 97 242,47).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та приписи п. п. 1.4, 9.1 договору про відкриття кредитної лінії, суд дійшов висновку про те, що строк виконання відповідачем 2 грошового зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним на момент розгляду справи настав.

Згідно з ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач 2 документів, які підтверджують сплату ним основного боргу в розмірі 4 000 000,00 грн та процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1 039 022,52 грн або спростовують доводи позивача, суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 основного боргу в розмірі 4 000 000,00 грн та процентів за користування кредитним коштами в сумі 1 039 022,52 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 2 пеню за прострочення повернення кредиту в розмірі 2 154 924,99 грн та пеню за прострочення сплати процентів 222 899,29 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 1.4 договору про відкриття кредитної лінії, строк дії кредитної лінії закінчується « 01» лютого 2015 року.

Пунктом 9.1. договору про відкриття кредитної лінії передбачено, що позичальник (відповідач 2) повинен повернути банку (позивачу) кредит у день закінчення строку дії кредитної лінії, зазначений у п. 1.4 цього договору. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

Проценти, нараховані згідно п. 6.1. цього договору, позичальник (відповідач 2) зобов'язаний сплачувати щомісяця у строк з 1-го числа по 5-те число (включно) місяця, наступного за тим, за який вони нараховані. Проценти, нараховані за місяць, в якому закінчується строк дії кредитної лінії, повинні бути сплачені не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії (п. 6.2 договору про відкриття кредитної лінії).

Відповідно до п. 11.1 договору про відкриття кредитної лінії, за прострочення повернення кредиту чи його частини та/або сплати процентів та/або комісії за надання кожного окремого траншу позичальник (відповідач 2) зобов'язаний сплатити банку (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 11.4 договору про відкриття кредитної лінії, нарахування встановлених цим договором пені та/або штрафів за невиконання та/або неналежне виконання зобов'язання за цим договором, припиняється через три роки від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи положення п. 1.4 договору про відкриття кредитної лінії, строк виконання відповідачем 2 зобов'язання з повернення тіла кредиту (основного боргу) настав 01.02.2015 року, а прострочення виконання зобов'язання починається з 02.02.2015 року.

Так, позивачем вірно встановлений період нарахування пені за прострочення повернення кредиту з 03.02.2015 року по 19.08.2015 року.

Оскільки представниками сторін на момент прийняття судом рішення по даній справі не надано документів, що підтверджують виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року по справі № 910/27066/14, якою з відповідача 2, зокрема, стягнуто 2 999 000,00 грн основного боргу за договором про відкриття кредитної лінії, суд зазначає, що пеню за прострочення повернення кредиту необхідно нараховувати на суму боргу - 6 999 000,00 грн (10 999 000,00 грн наданих позивачем в якості кредиту - 4 000 000,00 грн сплачених відповідачем 2), адже звернення особи до суду за захистом свого порушеного права не припиняє та не перериває строк нарахування штрафних санкцій.

Перевіривши розрахунок пені за прострочення повернення кредиту та розрахунок пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, надані позивачем, суд дійшов висновку про те, що вказані розрахунки виконані вірно.

Так, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 пені за прострочення повернення кредиту в розмірі 2 154 924,99 грн та пені за прострочення сплати процентів у сумі 222 899,29 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1, як поручителя і солідарного боржника, заборгованість у розмірі 1 000 000,00 грн.

22.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд в задоволенні позовних вимог до відповідача 1 відмовити, оскільки позивач та відповідач 1 мають намір достроково розірвати договір поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ від 10.04.2015 року, укладений між ними.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання відповідачем 2 зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії, 10.04.2015 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ (далі - договір поруки).

Пунктом 1.1 договору поруки передбачено, що у відповідності до цього договору поручитель (відповідач 1) поручається перед кредитором (позивачем) за виконання обов'язку сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки», ідентифікаційний код юридичної особи: 31313240 (надалі іменується «Боржник») (відповідач 2) щодо виконання грошових зобов'язань за договором, передбаченим розділом 2 цього договору (надалі іменується - «Основний договір»), заборгованість за яким станом на 10.04.2015 р. складає 8 189 798,02 (вісім мільйонів сто вісімдесят дев'ять тисяч сімсот дев'яносто вісім гривень 02 коп.), з яких:

- 6 999 000,00 грн - сума заборгованості за кредитом;

- 647 743,07 грн - сума заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту;

- 508 272,53 грн - сума заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 34 782,42 грн - сума заборгованості по пені за прострочення сплати процентів.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки, основним договором в цьому договорі є: договір про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 року, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеного між публічним акціонерним товариством «БАНК «ЮНІСОН» (позивач) та сільськогосподарським приватним підприємством «Чумаки» (відповідач 2).

Згідно з п. 1.3 договору поруки, у випадку порушення боржником (відповідачем 2) обов'язків за основним договором, боржник і поручитель (відповідач 1) відповідають перед кредитором (позивачем) як солідарні боржники. При цьому, відповідальність поручителя обмежується сумою 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень 00 коп.), а банк самостійно в межах цієї суми визначає вид(-и) заборгованості (основна сума кредиту, проценти, неустойка) та її обсяг, яка має бути погашена поручителем.

Частинами 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4.1 договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Пунктом 4.2 договору поруки передбачено, що порука припиняється, зокрема, якщо цей договір розірваний за погодженням його сторін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

19.06.2015 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір про розірвання договору поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ від 10.04.2015 року (далі - договір про розірвання), згідно з п. 1 якого сторони дійшли взаємної згоди достроково припинити дію та розірвати укладений між ними договір поруки з 19.06.2015 року.

Пунктом 2 договору про розірвання передбачено, що з моменту набуття чинності цим договором про розірвання сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та зобов'язаннями, що випливають з договору поруки.

Таким чином, розірвання договору поруки № 38/15/КЛ-КБ-ПЮ від 10.04.2015 року свідчить про припинення зобов'язань відповідача 1 як поручителя перед позивачем та відсутність солідарного обов'язку відповідачів 1 і 2 за договором про відкриття кредитної лінії № 38/14/КЛ-КБ від 11.07.2014 р.

З огляду на викладене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача до відповідача 1 про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 1 000 000,00 грн задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу господарських витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Позивачем сплачений максимальний розмір судового збору, передбачений за подання позовної заяви майнового характеру, - 73 080,00 грн.

З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог до відповідача 1 судом відмовлено, судовий збір в цій частині повинен покладатись на позивача.

Разом з тим, до відповідача 2 позивачем пред'явлені позовні вимоги, загальний розмір яких становить 7 416 846,80 грн, у зв'язку з чим розмір судового збору за розгляд позовних вимог лише до відповідача 2 складає 73 080,00 грн. Тому судовий збір у розмірі 73 080,00 грн покладається судом на відповідача 2.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» (03028, м. Київ, проспект Науки, буд. 30-А; ідентифікаційний код 38514375) до сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, проспект Кірова, буд. 44; ідентифікаційний код 31313240) задовольнити повністю.

2. Стягнути з сільськогосподарського приватного підприємства «Чумаки» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, проспект Кірова, буд. 44; ідентифікаційний код 31313240, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» (03028, м. Київ, проспект Науки, буд. 30-А; ідентифікаційний код 38514375, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) 4 000 000,00 грн (чотири мільони грн 00 коп.) основного боргу; 1 039 022,52 грн (один мільйон тридцять дев'ять тисяч двадцять дві грн 52 коп.) заборгованості за процентами; 2 154 924,99 грн (два мільйони сто п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот двадцять чотири грн 99 коп.) пені за прострочення повернення кредиту; 222 899,29 грн (двісті двадцять дві тисячі вісімсот дев'яносто дев'ять грн 29 коп.) пені за прострочення сплати процентів; 73 080,00 грн (сімдесят три тисячі вісімдесят грн 00 коп.) судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру.

3. У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» (03028, м. Київ, проспект Науки, буд. 30-А; ідентифікаційний код 38514375) до товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне підприємство «ГРУПА СКІФ» (01601, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1-А; ідентифікаційний код 37295568) відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31 серпня 2015 року.

Cуддя Я.А. Карабань