номер провадження справи 30/131/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 Справа № 908/4250/15

за позовом: Управління комунальної власності Бердянської міської ради (71100, м.Бердянськ Запорізької області, пл. І-ої Бердянської ради, 2)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (71100, АДРЕСА_1)

про стягнення 3549,99 грн.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача - Саввон С.О., довіреність б/н від 04.12.2014 р;

від відповідача - не з'явився;

Управління комунальної власності Бердянської міської ради звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3549,99 грн. заборгованості, в т.ч.: 3172,51 грн. основного боргу та 377,48 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 327, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 18 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» та умови укладеного між сторонами договору. При цьому вказує, що за період з 01.02.2015 року по 15.05.2015 року, в наслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань у відповідача утворилася заборгованість по орендній платі в розмірі 3172,51 грн., що є підставою для покладення на нього додаткової відповідальності у вигляді пені.

Ухвалою господарського суду від 21.07.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено справу № 908/4250/15 та присвоєно номер провадження 30/131/15, судове засідання призначено на 12.08.2015 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи.

За письмовим клопотанням представника позивача фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 189 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до вказаних вимог, відповідач про час та місце слухання даної справи був повідомлений належним чином.

Як свідчать матеріали справи, ухвалу господарського суду від 21.07.2015 р. було надіслано на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та Витягу з ЄДРПОУ (станом на 10.08.2015 р.): 71001, Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Куйбишеве, вул. Вороніна, буд. 100-В, - і в строки, визначені ст. 87 ГПК України. Направлена на адресу відповідача ухвала до суду не поверталася.

В пункті 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/675 від 14.08.2007р. "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" (із змінами та доповненнями) зазначено, що у разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при неподанні відзиву на позовну заяву і витребуваних господарським судом матеріалів справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК України розгляду справи у разі нез'явлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обов'язком суду, і використовується ним, якщо неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

В даному випадку суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Враховуючи обмеженість розгляду справи визначеними законом процесуальними строками та достатність матеріалів справи для розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 12.08.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

27.06.2002 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Запорізькій області (орендодавцем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендарем, відповідачем у справі) було укладено договір № 902 оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ВАТ «Шляхмаш» (надалі - Договір), за умовами якого орендодавцем передано, а орендарем прийнято в строкове платне користування державне нерухоме майно: вбудоване приміщення, розташоване на першому поверсі в дев'ятиповерховому житловому будинку, розташованому за адресою: 71100, вул. Баха, 42, м. Бердянськ Запорізької області, яке знаходиться на балансі ВАТ «Шляхмаш» та не ввійшло до його Статутного фонду, а саме вбудоване приміщення, площею по внутрішньому виміру 119,6 кв. м. (п. 1.1 Договору).

Призначення приміщень: для розміщення перукарні (п. 1.2 Договору).

Додатковою угодою № 838 від 22.09.2003 р., у зв'язку із зміною власника вбудованого приміщення внесено зміни, зокрема, визначено, що орендодавцем майна є Управління комунальної власності Бердянської міської ради (позивач у справі).

З урахуванням додаткових угод від 19.07.2005 р. та від 25.09.2008 р., строк дії Договору встановлено до 31.05.2013 р.

Відповідно до умов п. 3.1. та п. 3.4 Договору, в редакції додаткової угоди від 25.09.2009 р., орендар має сплачувати орендну плату у розмірі 673,04 грн. до 20 числа поточного місяця з урахуванням індексу інфляції.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що Орендар зобов'язаний вчасно й у повному обсязі вносити Орендодавцеві оренду плату.

Згідно п. 3.3. зазначеного Договору , орендна плата, яка перераховується невчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.4 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період за який нараховується пеня.

15.05.2014 р. між сторонами підписано Угоду про розірвання Договору оренди комунального майна від 22.09.2003 р. № 838 із змінами та доповненнями, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. Баха, 42.

За актом приймання-передачі від 15.05.2014 р. орендоване майно повернуто балансоутримувачу.

За твердженням позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо внесення орендних платежів, у останнього утворилась заборгованість за Договором, яка станом на момент подання позову складає 3172,51 грн.

Позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3549,99 грн. заборгованості, в т.ч.: 3172,51 грн. основного боргу та 377,48 грн. пені, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Згідно з приписами ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцем цілісних майнових комплексів, нерухомого майна, яке перебуває у комунальній власності, є орган місцевого самоврядування.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.5. Положення про Управління комунальної власності Бердянської міської ради, затвердженого рішенням двадцять першої сесії міської ради V скликання № 19 від 17.05.2007р., Управління комунальної власності є юридичною особою, виконавчим органом Бердянської міської ради.

Згідно з розділами 2 та 3 Положення, Управлінню комунальної власності Бердянської міської ради делеговані повноваження управляти і розпоряджатися майном територіальної громади міста Бердянська, реалізовувати повноваження виконавчого органа в сфері управління комунальною власністю територіальної громади міста і реалізувати державну політику в сфері управління комунальною власністю територіальної громади міста, а також здійснювати повноваження Орендодавця комунального майна.

Згідно п. 3.1., п. 3.2.1. Положення Управління комунальної власності Бердянської міської ради: на підставі рішення сесії Бердянської міської ради, укладає договори щодо оренди окремого нерухомого майна; здійснює контроль за надходженням орендної плати і контролює її подальше надходження на рахунок управління, вживає заходів щодо Орендодавців по ліквідації заборгованості з орендної плати; здійснює контроль за надходженням орендної плати від оренди приміщень, переданих в оренду.

Отже, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Управління комунальної власності Бердянської міської ради.

Спірні правовідносини сторін виникли у зв'язку з виконанням позивачем його функцій контролю за виконанням умов договору оренди, в тому числі реалізацією його права стягнення з порушників зобов'язання заборгованості. Законодавчими актами України, що передбачають порядок та підстави розірвання договору, є Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з якою господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

За своєю правовою природою Договір, за яким між позивачем і відповідачем склалися господарські правовідносини, є договором найму.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, орендна плата відповідачем в обумовлений укладеним ним з позивачем Договором розмірі та строку не внесена, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за Договором.

За змістом ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», однією з істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Також, згідно з п. 13 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995р. № 786 (із внесеними змінами та доповненнями), розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно із здійсненим позивачем у відповідності до зазначених норм розрахунком, станом на 15.05.2014 р. (угоди про розірвання Договору) заборгованість відповідача по орендній платі складає 3272,51 грн.

Судом встановлено, що орендні платежі позивачем нараховано по квітень 2014 р., тобто, по момент укладення Угоди про розірвання договору та повернення предмета оренди за актом приймання-передачі.

У зв'язку із частковою сплатою суми боргу 20.05.2015 р. в сумі 100,00 грн., розмір заборгованості по орендній платі станом на момент розгляду справи складає 3172,51 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 3172,51 грн. заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню.

Щодо нарахованої позивачем пені в сумі 377,48 грн., суд вважає зазначені вимоги необґрунтованими в силу наступного.

Відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містить ст. 230 ГК України, яка визначає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З аналізу наведених норм права випливає, що порушення суб'єктом господарювання своїх договірних грошових зобов'язань дійсно передбачає можливість притягнення його до відповідальності шляхом застосування неустойки у вигляді пені, проте розмір пені, належний до стягнення, встановлюється за згодою сторін (тобто, має бути узгоджений ними в Договорі), за винятком випадків, коли певний розмір пені визначений безпосередньо в законі.

В обґрунтування своєї вимоги щодо стягнення пені позивач посилається на пункт 3.6 Договору, з урахуванням додаткової угоди від 22.09.2003 р., згідно з яким у випадку неперерахування орендної плати або перерахування не в повному обсязі, Орендодавцем нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Проте, з підписанням 15.05.2014 р. угоди про розірвання договору, згідно з п. 3 якої припинилися зобов'язання сторін за договором, не можна вважати узгодженою відповідальність відповідача за несвоєчасність внесення орендних платежів.

Отже, зважаючи на те, що в даному випадку законом розмір пені не визначено, а укладений між сторонами Договір, яким узгоджувався розмір такої відповідальності, розірвано, суд відмовляє позивачу у задоволенні його вимоги про стягнення 377,48 грн. пені.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість та правомірність заявлених вимог в частині стягнення основного боргу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 3172,51 грн. основного боргу. В решті заявлених вимог суд відмовляє через їх необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру визнаних судом обґрунтованими позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Управління комунальної власності Бердянської міської ради (м.Бердянськ Запорізької області) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Бердянськ Запорізької області) задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (71100, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності Бердянської міської ради (71100, м.Бердянськ Запорізької області, пл. І-ої Бердянської ради, 2, ) 3172 (три тисячі сто сімдесят дві) грн. 51 коп. заборгованості та 1632 (одна тисяча шістсот тридцять дві) грн. 73 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 17.08.2015 р.