ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Справа № 911/3323/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства «Сквирське комунальне підприємство», м.Сквира

до Сквирської міської ради, м.Сквира

про стягнення 324934,38 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

За участю представників:

Позивача - Іващенко О.П.

Відповідача - Степанець Н.Ю.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області подано позов Комунального підприємства «Сквирське комунальне підприємство» до Сквирської міської ради про стягнення 324934,38 грн.

Провадження у справі № 911/3323/15 порушено ухвалою від 04.08.2015 року та призначено розгляд справи на 18.08.2015 року.

В судовому засіданні 18.08.2015 року позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між Комунальним підприємством «Сквирське комунальне господарство» (Виконавець) та Сквирською міською радою (Споживач) було укладено договори № 2/15/028 від 09.02.2011 року, № 3/1 від 04.01.2012 року, №3/1 від 02.01.2013 року №3/1 від 02.01.2014 року про надання послуг з вивезення відходів.

04.01.2012 року між сторонами був укладений Договір про надання послуг з вивезення відходів № 3/1, згідно якого КП «Сквирське комунальне господарство» (Виконавець) зобов'язувалось надати послуги по вивезенню твердих і рідких відходів і провести їх захоронення від будівлі Сквирської міської ради, та дитячих садочків, які обслуговувала міська рада. Вартість послуг встановлювалась в розмірі - 102,82 грн. за вивіз 1м.куб. твердих відходів та 154,01грн. за вивезення 3,6 м. куб. рідких відходів.

У відповідності до пунктів 9, 12 Договору № 3/1 за надання послуг з вивезення відходів згідно п. 1 Договору Споживач сплачує Виконавцеві суму, яка буде обумовлена актами виконаних робіт.

Пунктом 12 Договору встановлено, що оплата здійснюється на підставі акту виконаних робіт протягом 10 днів після його отримання, але в будь-якому випадку до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Виконавець виконав взяте на себе зобов'язання по вивозу твердих побутових відходів, рідких відходів та провів їх утилізацію чи захоронення. Зокрема, згідно бухгалтерського розрахунку позивача та підписаного акту взаємозвірки від 02.02.2015 року, в 2012 році позивачем було надано послуг на загальну суму 53609,57 грн., з яких оплачено на суму 39333,13 грн. Заборгованість за 2012 рік у зв'язку з неповною оплатою склала 14276,44 грн.

Суми нарахування в розмірі 53609,57 грн. підтверджуються актами виконаних робіт за 2012 рік, оплата на суму 39333,13 грн. в 2012 році підтверджуються виписками з банку.

Після чого, 02.01.2013 року між сторонами був переукладений новий договір про надання послуг з вивезення відходів № 3/1, який по суті дублював договір 2012 року, але в зв'язку з тим, що бюджетні установи обслуговуються в казначействі, на новий бюджетний рік необхідно укладати новий договір.

Вартість послуг встановлювалась в розмірі - 102,82 грн. за вивіз 1м.куб. твердих відходів та 154,01грн. за вивезення 3,6 м. куб. рідких відходів.

У відповідності до пунктів 9, 12 Договору № 3/1 за надання послуг з вивезення відходів згідно п. 1 Договору Споживач сплачує Виконавцеві суму, яка буде обумовлена актами виконаних робіт.

Пунктом 12 Договору встановлено, що оплата здійснюється на підставі акту виконаних робіт протягом 10 днів після його отримання, але в будь-якому випадку до 10 числа місяця що настає за розрахунковим.

Виконавець виконав взяте на себе зобов'язання по вивозу твердих побутових відходів, рідких відходів та провів його утилізацію чи захоронення відповідно до підписаних договорів.

Згідно бухгалтерського розрахунку позивача та підписаного акту взаємозвірки від 02.02.2015 року, в 2013 році позивачем було надано послуг на загальну суму 88536,68 грн., які не оплачені. У зв'язку з чим, заборгованість за 2013 рік склала 88536,68 грн. Суми нарахування в розмірі 88536,68грн. підтверджуються актами виконаних робіт за 2013 рік.

Після чого, 02.01.2014 року між сторонами був переукладений новий договір про надання послуг з вивезення відходів № 3/1, який по суті дублював договори 2012 року та 2013 року. Вартість послуг встановлювалась в розмірі - 102,82 грн. за вивіз 1м.куб. твердих відходів та 154,01грн. за вивезення 3,6 м. куб. рідких відходів.

Крім того, у зв'язку з підвищенням цін були підписані дві додаткові угоди №1 від 15.05.2014 року, відповідно якої вартість вивезення рідких відходів з червня 2014 року збільшилась до 190,6 грн. за бочку та №2 від 15.10.2014 року, відповідно якої вартість вивезення рідких відходів з листопада 2014 року збільшилась до 197,21 грн. за бочку.

У відповідності до пунктів 9, 12 Договору № 3/1 за надання послуг з вивезення відходів згідно п. 1 Договору Споживач сплачує Виконавцеві суму, яка буде обумовлена актами виконаних робіт.

Пунктом 12. Договорів встановлено, що оплата здійснюється на підставі акту виконаних робіт протягом 10 днів після його отримання, але в будь-якому випадку до 10 числа місяця що настає за розрахунковим.

Виконавець виконав взяте на себе зобов'язання по вивозу твердих побутових відходів, рідких відходів та провів його утилізацію чи захоронення відповідно до підписаних договорів.

Згідно бухгалтерського розрахунку позивача та підписаного акту взаємозвірки від 02.02.2015 року, в 2014 році позивачем надано послуг на загальну суму 111822,99 грн., з яких оплачено на суму 17197,19 грн. Таким чином, заборгованість за 2014 рік внаслідок неповної оплати склала 94625,8 грн.

Суми нарахування в розмірі 111822,99 грн. підтверджуються актами виконаних робіт за 2014 рік, оплата на суму 17197,19 грн. в 2014 році підтверджуються виписками з банку.

Позивач зазначив, що в січні 2015 році продовжував діяти договір від 02.01.2014 року, що передбачено п.26 Договору. Крім того, рахунок на суму 10406,45 грн. виставлений в січні 2015 року був фактично за послуги, які надавались в грудні 2014 року. Даний рахунок також не був оплачений, а тому заборгованість за 2015 рік склала 10406,45 грн. Суми нарахування в розмірі 10406,45грн. підтверджуються актами виконаних робіт за 2015 рік.

Також, позивач зазначив, що оскільки на підприємстві не збереглися підтверджуючі документи за 2011 рік, а саме акти виконаних робіт по договору № 2/15/028 від 09.02.2011 року, позивач зняв суму 32174,23 грн., що виникла внаслідок невиконання Договору № 2/15/028 від 09.02.2011 року, нараховану в 2011році.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та визнається відповідачем загальна сума заборгованості 207845,37 грн., в тому числі: за 2012 рік на суму 14276,44 грн.; за 2013 рік на суму 88536,68 грн.; за 2014 рік на суму 94625,80 грн.; за січень 2015 року на суму 10406,45грн.

Також, 02.02.2015 року між сторонами було підписано акт взаєморозрахунків, відповідно до якого визнана сума заборгованості склала 240019,60 грн.

Зокрема, ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта (зокрема сплатити гроші), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов'язань з оплати наданих послуг, позивач просить стягнути з відповідача на підставі п.13 Договорів та відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України 108100,71 грн. інфляційних та 8988,3 грн. 3 % річних за період з 01.01.2012 року по 28.07.2015 року.

Відповідно до положень частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач в ході розгляду справи визнав позовні вимоги в сумі 324934,38 грн., які включають також крім суми основного боргу 207845,37 грн., 108100,71 грн. інфляційних, 8988,3 грн. 3 % річних.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, підписаній відповідачем, яка долучається до справи.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Враховуючи, що в ході розгляду спору судом встановлено зобов'язання відповідача сплатити на користь позивача сумі 324934,38 грн., які включають 207845,37 грн. основного боргу, 108100,71 грн. інфляційних, 8988,3 грн. 3 % річних, що відповідачем визнано, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем визнані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Оскільки, згідно доданого до позову платіжного доручення № 488 від 22.06.2015 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 8660,28 грн., а з суми заявленого та задоволеного позову судовий збір складає 6498,69 грн., 2161,59 грн. вважаються зайво сплаченими і підлягають поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Сквирської міської ради (09000, Київська область, Сквирський район, місто Сквира, вул. Богачевського 28, код 04054961) на користь Комунального підприємства «Сквирське комунальне господарство» (09000, Київська область, Сквирський район, місто Сквира, вул. Рози Люксембург, будинок 93, код 34921014) 207845,37 грн. основного боргу, 108100,71 грн. інфляційних, 8988,3 грн. 3 % річних та 6498,69 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. Повернути Комунальному підприємству «Сквирське комунальне господарство» (09000, Київська область, Сквирський район, місто Сквира, вул. Рози Люксембург, будинок 93, код 34921014) з Державного бюджету України 2161,59 грн. зайво сплаченого судового збору, згідно платіжного доручення № 488 від 22.06.2015 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 911/3323/15.

Суддя А.Ю. Кошик