ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"27" серпня 2015 р. Справа № 911/3101/15

Суддя Грєхов А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до відповідача: комунального підприємства Київської обласної ради "Тетіївтепломережа",

про стягнення 264 474, 39 грн.

за участю представників:

від позивача:Гриньок О.А. (дов. № 14-126 від 13.05.2014 р.);

від відповідача: Пільчевський А.Є. (дов. б/№ від 30.03.2015 р.);

ВСТАНОВИВ:

Суд, звертає увагу, що розрахунок який поданий позивачем містить недоліки, які унеможливлюють визначення вірного розміру втрат від інфляції, 3% річних та пені.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, наданий позивачем алгоритм розрахунку суперечить вищевказаному порядку визначення втрат від інфляції, що призвело до безпідставного збільшення інфляційних втрат.

При здійсненні перевірки господарським судом правильності нарахування позивачем 3 % річних та пені встановлено, що позивач безпідставно включив до періоду прострочення основного грошового зобов'язання, день, коли відповідачем було погашено залишок основної суми боргу за переданий йому природний газ.

Відповідно до пункту 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Розрахунок з боку позивача підписаний директором департаменту реалізації газу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Лужанським В.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов;

Позов не містить обґрунтованого та належного розрахунку, що є порушенням приписів статті 54 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу керівника позивача на вищевикладені вади позову та розрахунку позовних вимог, а також на необхідність приведення розрахунку позовних вимог у відповідність з вимогами господарського процесу.

Відповідно до ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 86, 90 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Окрему ухвалу надіслати Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6).

2. Зобов'язати керівника Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» А. Коболєва, а також директора юридичного департаменту Я. Теклюка, розглянути окрему ухвалу та вжити заходів до усунення недоліків встановлених при розгляді справи.

3. Про результати розгляду окремої ухвали повідомити господарський суд Київської області невідкладно.

Суддя А.С. Грєхов