РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015Справа №910/16636/15
За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

До Публічного акціонерного товариства "Будівельне управління №813"

Про стягнення 1 249,21 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники:

від позивача Сінькевич В.А. за дов. № 01-22/6-100 від 17.01.2015 р.;

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Будівельне управління №813" про стягнення 1 249,21 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.07.2015 р. порушено провадження у справі № 910/16636/15, розгляд справи призначено на 20.07.2015 р.

У судове засідання 20.07.2015 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд відповідно до ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 17.08.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 17.08.2015 р. представник відповідача не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судовому засіданні від останнього до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 17.08.2015 р. та за відсутності представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 17.08.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2013 р. між Державним підприємством «Міжнародний Аеропорт «Бориспіль» (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Будівельне управління № 813» (підрядник) був укладений договір № 52-30/1-6 від 12.11.2013 р. (Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, замовник доручає відповідно до технічного завдання № 79-25/1-14 від 19.06.2013 р., що зазначене в додатку № 1, а підрядник зобов'язується згідно умов даного договору надати замовнику послуги з поточного ремонту з заливання швів на ЗПС-1. Замовник зобов'язується надати фронт робіт, оплатити якісно надані послуги.

Згідно з п. 2.1. Договору, загальна вартість послуг та матеріальних ресурсів згідно цього договору складає 149 986, 80 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору підрядник зобов'язаний розпочати надання послуг впродовж 3 робочих днів з дати прийняття від замовника фронту робіт з оформленням наряду-допуску (акту-допуску) та після перерахування авансу.

При цьому, послуги повинні бути надані протягом 30 календарних днів після перерахування замовником передоплати на поточний рахунок підрядника (п. 3.2.).

Згідно з п. 11.3.1. Договору, замовник протягом 15 банківських днів після підписання Договору та надання замовником будівельного майданчика перераховує на поточний рахунок підрядника аванс у розмірі 30% ціни договору, що становить 44 996, 04 грн.

17.12.2013 р. позивач перерахував на поточний рахунок відповідача 27 542, 59 грн. за Договором, що підтверджується платіжним дорученням № 12025 від 17.12.2013 р.

Додатковою угодою № 1 від 27.12.2013 р. сторони домовились призупинити виконання робіт за Договором до письмового повідомлення від замовника.

Листом від 14.04.2014 р. позивач повідомив відповідача щодо необхідності поновлення договірних робіт.

У відповідь на зазначений лист відповідач у листі № 288 від 15.04.2014 р. вказав на готовність поновлення робіт за умови повної сплати авансу за Договором.

17.04.2014 р. позивач доплатив відповідачеві суму авансу у розмірі 17 453, 45 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3484 від 17.04.2014 р.

Актом № 3 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2014 р. від 03.06.2014 р. вбачається прийняття виконаних відповідачем робіт за Договором.

Разом з тим, позивач вважає, що відповідачем прострочено виконання робіт, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1249, 21 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення Договору між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що свої зобов'язання за Договором позивач виконав належним чином, у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок своєчасно виконати роботи за Договором.

З огляду на сплату позивачем повної суми авансу за Договором 17.04.2014 р., то в силу п. 3.2. Договору відповідач повинен був виконати свої зобов'язання до17.05.2014 р.

Судом встановлено, що лише 03.06.2014 р. відповідач передав виконані за Договором роботи для прийняття позивачем, що підтверджується Актом № 3 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2014 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем було порушено умови Договору, а також вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Позовною вимогою позивача є стягнення з відповідача 1249, 21 грн. пені.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За змістом п. 14.2. Договору, у разі порушення встановлених строків надання послуг, строків передачі наданих послуг, підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від ціни договору за кожний день прострочення.

Згідно з розрахунком позивача розмір пені становить 1249, 21 грн. та обчислюються за період з 18.05.2014 р. по 02.06.2014 р. (розрахунок наявний в матеріалах справи). Контррозрахунку суми пені відповідачем суду не надано.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 1249, 21 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм, викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги задовольняються повністю.

Отже, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління № 813» (02260, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, оф. 302, ідентифікаційний код 01383865) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», ідентифікаційний код 20572069) суму пені у розмірі 1 249 (одна тисяча двісті сорок дев'ять) грн. 21 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 21.08.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева