УХВАЛА

31.08.2015Справа № 910/9401/14

за заявою б/н від 18.08.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект», м.Київ про розстрочку виконання рішення від 12.02.2015р. господарського суду міста Києва по справі №910/9401/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект», м.Київ

про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат», м.Київ

про відшкодування витрат

Головуючий судді Любченко М.О.

суддя Привалов А.І.

суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача:Степаненко О.А. - по дов.

від відповідача:Журавель А.Ю. - по дов.

Рішенням від 12.02.2015р. господарського суду міста Києва задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат», м.Київ до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект», м.Київ про стягнення заборгованості в розмірі 317 917, 10 грн. та відмовлено у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат», м.Київ про відшкодування витрат.

Постановою від 09.06.2015р. Київського апеляційного господарського суду вищевказане рішення господарського суду міста Києва залишено без змін.

25.02.2015р. на виконання рішення по справі №910/9401/14 видано відповідні накази.

18.08.2015р. до господарського суду міста Києва надійшла заява б/н від 18.08.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» про розстрочку виконання рішення від 12.02.2015р. господарського суду міста Києва по справі №910/9401/14 шляхом внесення часткових платежів з остаточним строком розрахунку до 29.02.2016р.

Відповідно до п.2.12 Порядку розподілу судових справ та формування колегій суддів господарського суду міста Києва, затвердженого рішенням №10 від 30.09.2014р. зборів суддів господарського суду міста Києва розгляд скарг, заяв, клопотань та інших документів, а також видача наказів у справах, закінчених провадженням (в тому числі, які перебуваються в архіві), здійснюється раніше визначеним суддею, а у випадку його відсутності у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, відрядженням, відпусткою тощо за розпорядженням голови суду (заступника голови суду) розглядаються суддею за взаємозаміною або іншим суддею.

При цьому, п.2.13 зазначеного Порядку передбачено, що резолюція голови суду (заступника голови суду) на скарзі, заяві, клопотанні та інших документах, визначених вище, прирівнюється до його розпорядження.

У зв'язку із закінченням повноважень у судді Васильченко Т.В., перебуванням у відпустках суддів Комарової О.С. та Ломака В.С., та враховуючи п.2.12 Порядку розподілу судових справ та формування колегій суддів господарського суду міста Києва, затвердженого рішенням №10 від 30.09.2014р. зборів суддів господарського суду міста Києва, розпорядженням від 25.08.2015р. керівництва господарського суду міста Києва зазначену справу для розгляду заяви б/н від 18.08.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект», м.Київ про розстрочку виконання рішення від 12.02.2015р. господарського суду міста Києва по справі №910/9401/14 передано для розгляду колегії суддів у вкладі головуючого судді Любченко М.О., судді Поляковій К.В., судді Привалову А.І.

Обґрунтовуючи подану заяву, Товариство з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» посилалось на наявність фінансових ускладнень у господарській діяльності відповідача та скрутне матеріальне становище боржника, що на даний час не дає можливості виконати в повному обсязі рішення суду по справі та сплатити заборгованість Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат».

Позивач у судовому засіданні 31.08.2015р. проти задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» надав заперечення, посилаючись на її доказову необґрунтованість та обов'язок врахування не тільки матеріальних інтересів боржника, а і кредитора.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення заяви, внаслідок чого заява може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 31.08.2015р.

Розглянувши заяву б/н від 18.08.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» про розстрочку виконання рішення від 12.02.2015р. господарського суду міста Києва по справі №910/9401/14, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

За приписом ст.4-5, ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009р., виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. Конституційного суду України по справі №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012р. Конституційного суду України по справі №11-рп/2012). Аналогічну позицію наведено в рішенні від 26.06.2013р. Конституційного Суду України по справі № 1 7/2013.

Виходячи з того, що згідно із ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України судове рішення по справі №910/9401/14, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може, зокрема, розстрочити виконання рішення.

При цьому, за змістом наведеної норми, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з п.7.1.2 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. Розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами розстрочки виконання рішення.

До того ж, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтями 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 вказаного Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи положення вказаних вище норм процесуального законодавства, при зверненні до суду з заявою про розстрочку виконання судового рішення заявником повинні бути доведені конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у встановлений строк.

Керуючись принципами повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, з огляду на всі представлені заявником документи, суд дійшов висновку, що заява б/н від 18.08.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» про розстрочку виконання рішення від 12.02.2015р. господарського суду міста Києва по справі №910/9401/14 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вказувалось вище, обґрунтовуючи наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду, боржник посилався на наявність фінансових ускладнень у господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» та скрутне матеріальне становище, що на даний час не дає можливості виконати в повному обсязі рішення суду по справі та сплатити заборгованість Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат».

На підтвердження своїх доводів заявником представлено до матеріалів справи довідки №341 від 04.08.2015р. за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» про відсутність у боржника нерухомого та рухомого майна, фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва станом на 30.06.2015р. та довідку №8394-БТ від 04.08.2015р. Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» про залишок грошових коштів на рахунку заявника.

Проте, суд не приймає наведені документи в якості належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності виняткового випадку, що зумовлювали б підстави для розстрочення виконання судового рішення, з огляду на таке.

У фінансовому звіті Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» за перше півріччя 2015р. відображено наявність у боржника дебіторської заборгованості, що фактично свідчить про можливість надходження грошових коштів на рахунки заявника у будь-який момент. Одночасно, у наведеному звіті зазначено про наявність у боржника і інших оборотних активів, що фактично ставить під сумнів обґрунтованість тверджень відповідача про відсутність майна, за рахунок якого може бути задоволено кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат».

До того ж, суд зауважує, що довідка №8394-БТ від 04.08.2015р. Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» про залишок грошових коштів в сумі 72,02 грн. на рахунку заявника станом на 04.08.2015р. не відображає руху коштів за рахунком, що не дає суду можливості достеменно встановити динаміку надходження матеріальних активів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект», за рахунок яких у період з моменту набрання рішенням по справі №910/9401/14 законної сили та по теперішній час боржником могло бути погашено заборгованість перед позивачем. При цьому, слід зауважити, що відсутність грошових коштів на рахунку замовника у певний момент не вказує про наявність беззаперечних підстав для розстрочення виконання рішення.

Крім того, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не заперечені, у Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» наявний рахунок не лише у Публічному акціонерному товаристві «Авант-Банк», а і Публічному акціонерному товаристві «Український промисловий банк».

Однак, доказів відсутності грошових коштів боржника на рахунку у вказаній фінансовій установі матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, суд зазначає, що представлені заявником документи не свідчать про наявність обставин, що дійсно ускладнювали б виконання рішення по справі №910/9401/14 та погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат».

Одночасно, під час розгляду заяв про розстрочку виконання судового рішення господарський суд також повинен враховувати інтереси кредитора. Аналогічну позицію наведено у постанові від 25.07.2013р. та від 05.09.2013р. Вищого господарського суду України по справах №5017/2763/2012, №914/683/13.

Як вже зазначалось, наказ на виконання рішення від 12.02.2015р. господарського суду міста Києва по справі №910/9401/14 було видано 25.02.2014р.

Проте, за твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат», які з боку відповідача не заперечені, станом на теперішній час рішення суду виконано не було, позивачу заборгованість навіть частково не погашено.

При цьому, слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина Козлова Дмитра Олександровича щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Отже, з урахуванням наведеного вище, приймаючи до уваги позицію Конституційного Суду України, суд дійовий висновку, що фактичне невиконання рішення суду протягом тривалого часу може призвести до порушень майнових інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат».

За таких обставин, враховуючи все вищенаведене, з огляду на те, що вимоги заявника позбавлені належного доказового обґрунтування та правових підстав, приймаючи до уваги невиконання судового рішення протягом тривалого часу, суд відмовляє у задоволенні заяви б/н від 18.08.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» про розстрочку виконання рішення від 12.02.2015р. господарського суду міста Києва по справі №910/9401/14.

Суд звертає увагу заявника на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект» не позбавлено права та можливості повторно звернутися до господарського суду з клопотанням про розстрочення виконання судового рішення у разі виникнення обставин, що дійсно ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим з наданням належних доказів існування вказаних обставин.

Таким чином, керуючись ст.ст.86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви б/н від 18.08.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-Проект», м.Київ про розстрочку виконання рішення від 12.02.2015р. господарського суду міста Києва по справі №910/9401/14.

Головуючий Любченко М.О.

Суддя Привалов А.І.

Суддя Полякова К.В.