РІШЕННЯ

25 серпня 2015 року Справа № 913/416/15

Провадження № 9пд/913/416/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", м. Старобільськ Луганської області

до Публічного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м. Сєвєродонецьк Луганської області

про розгляд розбіжностей

суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Антонова І.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - Гусаков Є.І., довіреність № 149 від 08.07.2015,

від відповідача - Перепьолкін С.О., довіреність № 34 від 03.08.2015,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивач звернувся з позовом, у якому просить:

· розглянути розбіжності, що виникли під час укладення договору про постачання електричної енергії № 238 від 01.03.2015,

· виключити з проекту договору про постачання електричної енергії № 238 від 01.03.2015 підпункт 2.2.5 пункту 2.5 розділу 2 у редакції протоколу розбіжностей ПАТ "Краснодонвугілля".

У судовому засіданні 25.08.2015 представник позивача звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог від 13.08.2018 за № 01-31/2/118, в якій просить уточнити п. 3 резолютивної частини позову наступним чином: винести рішення, яким виключити з договору про постачання електричної енергії № 238 від 01.03.2015 підпункт 2.2.5 пункту 2.5 розділу 2 у редакції протоколу розбіжностей ПАТ "Краснодонвугілля".

Оскільки вказана заява не змінює суті позовної вимоги, а лише уточнює її, суд вважає цю заяву такою, що підлягає задоволенню.

За таких обставин розгляд спору здійснюється з урахуванням прийнятої судом заяви про уточнення позовних вимог.

В обґрунтування вимог позивач, ТОВ "ЛЕО", посилається на факт надсилання відповідачу 28 квітня 2015 року проекту спірного договору, який було підписано останнім з протоколом розбіжностей та 11 червня поточного року було повернуто позивачу.

Після розгляду протоколу розбіжностей від 01.03.2015 позивач 18 червня 2015 року склав протокол узгодження розбіжностей, який наступного дня було вручено відповідачу. Однак вказаний протокол узгодження розбіжностей відповідач не розглянув та ніякої відповіді з цього приводу не надав.

Таким чином, розбіжності щодо умов договору залишилися неврегульованими, що стало приводом для звернення з цією заявою до суду.

Позивач вважає, що доповнення спірної умови договору, що запропонував відповідач у пп. 2.2.5, суперечать положенням Податкового кодексу України, Правилам користування електричною енергією та змісту інших пунктів спірного договору.

Відповідач, ПАТ "Краснодонвугілля", протии позову заперечує, про що виклав у листі від 27.07.2015 за № 12/42, суть якого зводиться до такого.

Аналізуючи норми Податкового кодексу України, відповідач дійшов висновку, що податкові накладні, які не зареєстровані в ЄРПН протягом 180 днів з дати їх складання, не можуть бути підставою для формування податкового кредиту.

Відповідач звертає увагу, що починаючи з жовтня 2014 року позивач припинив виставляти відповідачу податкові накладні, тому відповідач був змушений заявляти до податкового кредиту суми ПДВ на підставі заяв про відмову постачальника надати податкову накладну.

За даними відповідача протягом з 1 січня по 30 червня 2015 року позивач не зареєстрував в ЄРПН податкові накладні за договорами, укладеними між сторонами, на загальну суму 10 786 367,59 грн., у зв'язку з чим відповідач втратив право на податковий кредит на суму 9835,48 грн., що є збитками відповідача.

З метою уникнення таких збитків відповідач був змушений внести до тексту спірного договору пп. 2.2.5, що є предметом спору за цією справою.

Крім того, у додаткових запереченнях від 18.08.15 (а.с. 107 - 108) відповідач звертає увагу на пропущення 20-денного строку для звернення позивача до суду з цим позовом, посилаючись на лист ПАТ "Краснодонвугілля" від 21.05.2015 (а.с. 110), на якому міститься відбиток штампу Краснодонського РЕМ. Оскільки на цьому штампі стоїть дата 22.05.2015, вважає відповідач, то це є доказом пропущення строку для звернення з позовом до суду.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи представника позивача, приймаючи позицію відповідача щодо спірних відносин, суд дійшов наступного висновку.

Спір виник через не врегулювання сторонами розбіжностей, які виникли під час укладення господарського договору.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України:

сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору,

за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором,

сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 28.04.2015 (а.с. 16) надіслав відповідачу проект договору про постачання електричної енергії № 238 від 01.03.2015 (а.с. 8 - 15), який було підписано останнім з протоколом розбіжностей (а.с. 18) та 11 червня поточного року було повернуто позивачу.

Після розгляду протоколу розбіжностей від 01.03.2015 позивач 18 червня 2015 року склав протокол узгодження розбіжностей (а.с. 20 - 21), який наступного дня було вручено відповідачу, про що свідчить відмітка відповідача на листі від 18.06.2015 (а.с. 19).

Суд не погоджується з доводами відповідача про попуск строку для звернення з цим позовом до суду, які містяться у додаткових поясненнях, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України відповідач має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними і допустимими доказами, у т.ч. й письмовими.

Лист ПАТ "Краснодонвугілля" (а.с. 110) містить лише дату (22.05.2015) та не містить ані підпису, ані прізвища, ані зазначення посадової особи, яка проставила цей штамп Краснодонського РЕМ, а тому суд не може прийняти в якості належного доказу наданий відповідачем лист.

Натомість, представник позивача у судовому засіданні надав до справи копію наказу від 22.09.2014 № 605 (а.с. 126), згідно з яким з 22 вересня 2014 року у підрозділів ТОВ "ЛЕО", у т.ч. й Краснодонського РЕМ, були вилучені печатки та штампи у зв'язку з проведенням АТО на території Луганської області.

У п. 2 вказаного наказу йдеться про те, що будь-які документи, підписи, довідки тощо на яких проставлені вищезазначені печатки та штампи після 22.09.14, вважаються недійсними.

За таких обставин суд вважає, що спір за цією позовною заявою має бути вирішений по суті.

Неврегульованим є підпункт 2.2.5, яким відповідач запропонував доповнити пункт 2.5 розділу 2 спірного договору, у редакції протоколу розбіжностей:

2.2.5. Постачальник зобов'язаний з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, із застосування відтвореного у встановленому порядку цифрового підпису уповноваженої постачальником особи та спеціалізованого програмного забезпечення, що використовується для реєстрації податкових накладних), здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- податкової накладної на всю суму податкових зобов'язань з ПДВ, що виникли в Постачальника - протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту виникнення податкових зобов'язань з ПДВ

- розрахунку коригування до податкової накладної на всю суму збільшення компенсації вартості електричної енергії - протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту зазначеного збільшення суми компенсації вартості.

Постачальник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту зменшення суми компенсації вартості електричної енергії скласти та надати Споживачу шляхом, погодженим із Споживачем, розрахунок коригування до податкової накладної на всю суму зазначеного зменшення компенсації вартості.

У разі, якщо внаслідок порушення Постачальником встановлених чинним законодавством та цим Договором вимог до форми, порядку заповнення, надання та/або реєстрації податкової накладної або розрахунку коригування до податкової накладної, Споживач втратить право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, зазначеної в податковій накладній, Постачальник зобов'язаний відшкодувати Споживачу всі пов'язані з таким порушенням збитки протягом трьох робочих днів з моменту відправки йому відповідного повідомлення споживачем або в інший термін, узгоджений сторонами.

На думку позивача, внесення таких доповнень відповідачем до договору, якими передбачено відшкодування збитків позивачем та терміни відшкодування, є безпідставним, оскільки ані Податковий кодекс України, ані будь-який закон України не містять таких положень.

Позивач звертає увагу на те, що відповідно до п. 4.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України, а внесення додаткових підстав відшкодування збитків на користь споживача електроенергії суперечить чинному законодавству.

Вирішуючи цей спір, суд враховує наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з п. 5 Правил користування електричної енергії, затв. Постановою НКРЕ від 31.07.96 з наступними змінами та доповненнями (далі - Правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін (пп. 5.1).

При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (пп. 5.2).

Типовий договір про постачання електроенергії міститься у додатку № 3 до Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, умови проекту спірного договору від 01.03.2015, запропонованого позивачем, відповідають умовам, що містяться у типовому договорі.

Позивач скористався правом щодо конкретизації цих умов шляхом доповнення пп. 2.2.4, з чим погодився й відповідач.

Проте запропонована відповідачем умова, що міститься у спірному пп. 2.2.5, має на меті унеможливити ймовірні збитки, які можуть бути завдані відповідачу через недобросовісні дії позивача у зв'язку з несвоєчасним наданням податкових накладних. Відповідач навів приклад такого порушення з боку позивача за період з жовтня 2014 року по червень 2015 року.

Внаслідок такого ймовірного порушення відповідач буде позбавлений своєчасно зареєструвати ці накладні в ЄРПН, та віднести відповідні суми до податкового кредиту, що й призведе до спричинення збитків відповідача.

Таким чином, спірна умова, викладена відповідачем у пп. 2.2.5 проекту договору від 01.03.15 № 238, фактично має регулювати відносини, що лежать в площині податкового законодавства України.

Крім того, ця умова жодним чином не передбачена типовим договором, затвердженим Правилами, та не є конкретизацією типового договору.

Суд погоджується з доводами позивача, викладеними у запереченнях на відзив від 21.08.2015 (а.с. 117 - 120), про те, що пропозиція відповідача щодо включення спірної умови до договору відноситься виключно до сфери регулювання відносин між платниками податків згідно з нормами Податкового кодексу України та ніяким чином не відноситься до предмету договору про постачання електроенергії.

Крім того, суд вважає, що запропонований відповідачем спірний пп. 2.2.5 фактично доповнює типовий договір, затверджений Правилами, що є порушенням норми абз. 4 п. 4 ст. 179 ГК України та відступленням від змісту типового договору, затв. НКРЕ.

Суд звертає увагу відповідача, що будь-які спори, що стосуються стягнення спричинених неправомірними діями контрагентом збитків внаслідок порушення умов договору, регулюються відповідними нормами цивільного та господарського законодавства і відповідач не позбавлений можливості вирішити ці спору у встановленому законом порядку.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та її обставинами, а тому підлягають задоволенню з віднесенням на відповідача витрат зі сплати судового збору згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" задовольнити.

2. Врегулювати спір, що виник між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" та Публічним акціонерним товариством "Краснодонвугілля" під час укладення договору про постачання електричної енергії № 238 від 01.03.2015, шляхом виключення з договору підпункт 2.2.5 пункту 2.5 розділу 2 у редакції протоколу розбіжностей ПАТ "Краснодонвугілля".

3. Стягнути з відповідача, Публічного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 54, код 32363486, на користь позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", 91021, м. Луганськ, кв. Гайового, буд. 35-А, код 31443937; фактична адреса: 92702, Луганська область, м. Старобільськ, вул. Горького, буд. 123, витрати зі сплати судового збору в сумі 1218,00 грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення підписане - 26.08.2015.

Суддя А. Г. Ворожцов