ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Справа № 914/1469/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 керівник; ОСОБА_3 представник;

відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фермерського господарства ОСОБА_4 Буг, вих. № 46 від 26.06.2015

на рішення Господарського суду Львівської області від 03.06.15 (суддя Манюк П.Т.)

у справі № 914/1469/15

за позовом: фермерського господарства Едем, с. Замочок Львівської області

до відповідача: фермерського господарства ОСОБА_4 Буг, с. Ланерівка Львівської області

про стягнення заборгованості.

Фермерське господарство Едем звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до фермерського господарства ОСОБА_4 Буг про стягнення 94 040, 00 грн основного боргу, 10 123, 58 грн пені, 34 904, 00 грн штрафу, 122 407, 85 інфляційних втрат та 1 625, 39 грн 3% річних. Позов заявлено на підставі договору поставки № 16-Е від 16.12.2014, укладеного позивачем з відповідачем.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.06.15 у справі № 914/1469/15 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 155 843, 40 грн. з яких: 84 040, 00 грн. основного боргу; 34 904, 00 грн. штрафу; 9 459, 32 грн. пені; 1 260, 12 грн. 3% річних; 23 128, 00 грн. інфляційних втрат та 3 051, 96 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 10 000, 00 грн. припинено.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження позовних вимог, а відповідач позов не заперечив та не спростував документально.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ФГ ОСОБА_4 Буг звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 03.06.2015 в частині стягнення 30 000, 00 грн основного боргу та 34 363, 32 грн неустойки та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що сума основного боргу становить не 84 040, 00 грн, а 54 040, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до апеляційної скарги.

Також, зазначає, що розмір неустойки, з урахуванням відсутності понесених збитків позивачем у звязку із простроченням виконання зобовязання, а також, оскільки на думку скаржника її розмір становить 82% від суми заборгованості, тобто від 54 040, 00 грн, наявні правові підстави для зменшення розміру неустойки в порядку ст. 83 ГПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.15 у складі колегії суддів: головуючий суддя: Юрченко Я.О., судді Гриців В.М., Давид Л.Л. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 18.08.15.

Розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 у склад колегії суддів для розгляду даної справи у звязку з перебуванням судді Гриців В.М. у відпустці внесено зміни, введено замість суддів Гриців В.М. суддю Зварич О.В.

Скаржник (відповідач) явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, однак, від його представника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з його відрядженням.

В судове засідання зявилась голова ФГ Едем та представник товариства, які заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просили рішення місцевого господарського суду з підстав його законності та справедливості залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Проти задоволення клопотання скаржника заперечили.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне.

Відкладення розгляду справи за обставин, визначених у ч. 1 ст. 77 ГПК України, є обовязком лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні. Неявка представника скаржника в судове засідання не унеможливлює розгляду апеляційної скарги. Слід зазначити, що ухвалою апеляційного суду від 13.07.2015 явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обовязковою.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів бере до уваги те, що відповідачем не додано доказів перебування представника ОСОБА_5 у відрядженні, неможливість його заміни іншим представником чи неможливість розгляду справи за його відсутності.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 03.06.2015 у справі № 914/1469/15 залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.12.2014 ФГ «Едем» (постачальник) та ФГ «ОСОБА_4 Буг» (покупець) укладено договір № 16-Е (надалі - договір), відповідно до п. 1 якого, постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та своєчасно оплатити поросята віком 2-4 місяці, живою вагою 24-28 кілограм.

Пунктом 2 договору передбачено терміни оплати: 50% передоплати, 50 % протягом трьох банківських днів з моменту одержання товару.

Порядок розрахунків: оплата на поточний рахунок, готівка.

У випадку прострочення оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочення платежу за кожен день прострочення і, крім того, відшкодовує збитки завдані неналежним виконання зобовязання. У випадку якщо затримка в оплаті (повністю або частково) перевищує 10 (десять) календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% суми затриманої оплати (п. 6 договору).

Відповідно до п. 10 договору, такий вступає в силу з моменту підписання належними представниками сторін, в тому числі і по факсу, та діє до його виконання.

На виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 579 040, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 24.12.2014 № 135, який був отриманий представником відповідача ОСОБА_6, на підставі довіреності від 24.12.2014 № 8 виданої на його імя.

Дана обставина, як вбачається з матеріалів справи, не заперечується сторонами.

Також, матеріали справи містять претензію позивача № 75 від 30.12.2014, однак відповідь на претензію відсутня.

На момент подання позовної заяви, відповідач оплату за поставлений позивачем товар здійснив частково, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 94 040, 00 грн, на яку позивачем нараховано відповідно до п. 6 договору, пеню в розмірі 10 123, 58 грн. і штраф в розмірі 34 904, 00 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати в розмірі 122 407, 85 грн. і 3% річних в розмірі 1 625, 39 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем частина заборгованість в розмірі 10 000, 00 грн. була сплачена, що підтверджується банківською випискою, наданою позивачем. Відтак, місцевий господарський суд правомірно припинив провадження в цій частині у звязку з відсутністю предмету спору.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з апеляційної скарги, скаржник не погоджується з рішенням місцевого господарського суду лише в частині 30 000, 00 грн основної заборгованості та просить зменшити неустойку.

Переглядаючи рішення в цій частині судова колегія зазначає наступне.

Щодо основної заборгованості, слід вказати, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та неогрунтованими, оскільки скаржником як доказ здійснення проплат, посеред інших, долучено до скарги платіжні доручення від 08.06.2015 на суму 10 000, 00 грн, від 10.06.2015 на суму 10 000, 00 грн, від 15.06.2015 на суму 10 000, 00 грн, поряд з цим, рішення місцевого господарського суду винесено 03.06.2015. Відтак, проплати на суму 30 000, 00 грн апеляційним господарським судом братись до уваги не можуть, оскільки таких не існувало на момент винесення оскаржуваного рішення, та вони не були предметом розгляду.

Щодо зменшення неустойки, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу скаржника, що реалізація судом п. 3 ст. 83 ГПК України є правом суду, а не обовязком. Більше того, вказана стаття надає суду можливість скористатись таким правом лише за наявності виняткових випадків.

З огляду ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Поряд з цим, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів в порядку та розумінні ст. 34 ГПК України на підтвердження власних доводів.

Крім того, перевіривши правильність нарахування позивачем неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з правомірністю часткового задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача крім 84 040, 00 грн, 34 904, 00 грн. штрафу; 9 459, 32 грн. пені; 1 260, 12 грн. 3% річних; 23 128, 00 грн. інфляційних втрат.

Відтак, з огляду на викладене, доводи скаржника спростовуються вищевказаним, отже, не потребують подвійного спростування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 03.06.2015 у справі № 914/1469/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Зварич О.В.