РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа №910/16746/15
За позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ

"ІНГОССТРАХ"

До Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Омега"

Про стягнення 8 098,76 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Діденко І.В. - представник (дов. № 2.37.7.00/Д-841 від 23.12.2014 р.)

від відповідача Грабовський О.О. - представник (дов. № 58/ЗОВ від 12.12.2014 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія " Інгосстрах " звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Омега" про стягнення страхового відшкодування, яке було сплачено страхувальнику відповідно до договору страхування наземного транспорту № K57VCPS-143W247 від 24.04.2014 р. в розмірі 8 098,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 р. порушено провадження у справі №910/16746/15 та призначено справу до розгляду на 14.07.2015 р.

У судовому засіданні 14.07.2015 р. представник відповідача подав суду відзив на позов із запереченнями проти стягнення суми судового збору у зв'язку з тим, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування. Також відповідач заперечує проти виявлених пошкоджень автомобіля, що не мають відношення до ДТП.

У судовому засіданні 14.07.2015 р. оголошено перерву до 11.08.2015 р.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 11.08.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2014 р. між ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ПАТ КБ «Приватбанк» (страхувальник) укладено договір страхування наземного транспорту № K57VCPS-143W247 від 24.04.2014 р. (далі - Договір), згідно з яким на страхування був прийнятий автомобіль «Citroen», державний номер AE 5863 HM.

Згідно з відомостями про дорожньо-транспортну пригоду № 9405805 та постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.08.2014 р., 28.06.2014 р. о 20 год. 30 хв., в м. Києві по вул. Малишка трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Citroen», державний номер AE 5863 HM, що належить ПАТ КБ «Приватбанк», та транспортного засобу «Ford» державний номер 39276 КВ, під керуванням Поліщука П.С.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Поліщуком П.С. Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.08.2014 р.

До ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов Договору є страховим випадком.

Відповідно до звіту № 36/07/14 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Citroen», державний номер AE 5863 HM внаслідок ДТП складає 9 098, 76 грн.

ПрАТ «СК «Інгосстрах» на підставі Страхового акту № И-1757 від 14.07.2014 р. здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 9098,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3210 від 15.07.2014 р. на суму 9 098, 76 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 2 зазначеної статті вказано, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Таким чином, між винною та потерпілою особами виникло зобов'язання з відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб - автомобіль «Ford» державний номер 39276 КВ, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю «Citroen», державний номер AE 5863 HM, знаходився під керуванням Поліщука П.С.

Цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну будь-якою особою внаслідок експлуатації автомобіля «Ford» державний номер 39276 КВ була застрахована у ПрАТ «АСК «Омега» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4315733.

Вина водія Поліщука П.С., який керував автомобілем «Ford» державний номер 39276 КВ, підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.08.2014 р.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Citroen», державний номер AE 5863 HM, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № АС/4315733), а до ПрАТ "СК "Інгосстрах" як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Поліщука П.С. як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/4315733) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 1000,00грн.

Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, враховуючи передбачений полісом № АС/4315733 ліміт відповідальності за шкоду у розмірі 50 000, 00 грн., франшизу у розмірі 1000, 00 грн., встановлений судом розмір матеріального збитку, а також розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування - 9 098, 76 грн., то вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми 8 098, 76 грн. є обґрунтованою.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов'язання.

Стосовно заперечень відповідача про включення до пошкоджень застрахованого у позивача автомобіля тих, що не стосуються спірного ДТП, суд зазначає таке.

З наданого відповідачем акту № 062 технічного стану транспортного засобу, що є додатком № 1 до звіту № 062 про оцінку транспортного засобу вбачається зазначення пошкоджень, не пов'язаних з ДТП, а саме облицювання переднього бамперу, пошкодження лако-фарбового покриття, облицювання передньої правої фари. Разом з тим, до робіт з ремонту застрахованого у позивача автомобіля згідно звіту № 36/07/14 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого колісного транспортного засобу, не включено визначені у акті № 062 роботи. Відтак, такі доводи відповідача не приймаються судом.

Стосовно заперечень відповідача щодо покладення на нього судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Отже, звернення позивача до господарського суду з позовом без досудового врегулювання спору не може свідчити про неправильність дій останнього, який звернувся до господарського суду за захистом своїх прав та інтересів.

Така позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 910/222/15-г від 15.07.2015 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Таким чином, станом на день вирішення спору, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 8 098, 76 грн., а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 17, літ. А, ідентифікаційний код 21626809) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, ідентифікаційний код 33248430) шкоду в розмірі 8 098 (вісім тисяч дев'яносто вісім) грн. 76 коп. та судовий збір в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 17.08.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева