ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.15 Справа № 914/2253/15

За позовом:Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», м. Харків
до відповідача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів
про:виселення з нежитлового приміщення
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:Бондаренко Є.В. - представник (довіреність б/н від 23.12.2014р.);
від відповідача:ОСОБА_3 - представник (довіреність б/н від 22.07.2015р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

09.07.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі - Позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) про виселення з нежитлового приміщення.

Ухвалою суду від 10.07.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 27.07.2015р. В судовому засіданні 27.07.2015р. суд оголосив перерву до 25.08.2015р.

20.08.2015р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої ПАТ «УкрСиббанк» просить суд прийняти заяву до розгляду, виселити ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 79007, АДРЕСА_1) з нежитлових приміщень магазину-салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою: 79057, м. Львів, АДРЕСА_2.

Ознайомившись з поданою заявою про уточнення позовних вимог, суд розцінює її як заяву про зміну предмета позову та зазначає, що згідно положень ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

За змістом п. 3.12. Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» заяви про зміну предмета або підстави позову, які подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Як вбачається з протоколу судового засідання від 27.07.2015р. у справі №914/2253/15, в судовому засіданні 27.07.2015р. господарський суд перейшов до розгляду справи по суті. Враховуючи наведене, суд залишає заяву позивача про зміну предмета позову без розгляду.

Також 25.08.2015р. представником позивача подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ПП «Євро-Альянс» для надання письмових пояснень щодо дії (припинення) договору оренди.

Розглянувши вказане клопотання представника позивача, суд ухвалив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки позивачем на наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що рішення в даній справі може вплинути на права або обов'язки ПП «Євро-Альянс».

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити позов з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до неї. Заявлені вимоги мотивує тим, що 28.01.2015р. між позивачем та ПП «Євро-Алянс» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину, загальною площею 1487,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2. Після обстеження вказаного приміщення представниками позивача було виявлено, що приміщення використовуються ФОП ОСОБА_1 на підставі укладеного з ПП «Євро-Альянс» договору оренди нежитлових приміщень від 21.01.2010р. У зв'язку з тим, що попереднього власника спірних приміщень - ПП «Євро-Альянс» в 2010р. було визнано банкрутом та відкрито щодо нього процедуру банкрутства, приміщення відчужені ПАТ «УкрСиббанк», позивач вважає, що договір оренди, який укладався між ПП «Євро-Альянс» та відповідачем є припиненим в силу положень ч. 2 ст. 781 ЦК України, а відтак відповідач порушує право власності позивача, оскільки незаконно займає приміщення магазину. Як зазначив представник, в лютому 2015р. відповідачу була надіслана вимога про звільнення об'єкту оренди, однак така залишена без задоволення, що і стало підставою звернення банку до суду.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Заперечуючи проти позову представник зазначає, що договір оренди, котрий укладався між відповідачем та ПП «Євро-Альянс» первинно було укладено строком до 20.01.2013р., оскільки протягом одного місяця після закінчення договору від наймодавця не надходили заперечення проти продовження строку договору, такий було пролонговано до 19.01.2016р. З приводу посилань позивача на положення ст. 609, ч. 2 ст. 781 ЦК України як підставу позовних вимог про виселення з приміщень вказав, що такі не можуть братися судом до уваги, так як ПП «Євро-Альянс» не є ліквідованим, а лише знаходиться в процесі ліквідації, що підтверджується долученим до матеріалів справи витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на ПП «Євро-Альянс». Крім цього на думку представника, застосування до спірних відносин норм ст. 38 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в новій редакції є безпідставним, оскільки положення закону, викладеного в новій редакції застосовуються під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено після набрання чинності законом (у новій редакції). З урахуванням наведеного, просив відмовити в позові повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.01.2010р. між приватним підприємством «Євро-Альянс» (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) укладено Договір оренди нежитлових приміщень №011109/2 (надалі - Договір оренди), за умовами п.п. 1.1., 1.3. якого орендодавець передає, належне йому на праві власності, а орендар приймає за плату в оперативну оренду нежитлові приміщення: магазин площею 979,9 кв.м. (в т.ч. торговий зал - 458,7 кв.м., місця загального користування - 521,2 кв.м.), які знаходяться за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2 (надалі - Приміщення), строком на 36 календарних місяців. Орендар використовує приміщення для розміщення магазину, виставкового центру.

Акт прийому-передачі приміщення, передбачений п. 2.1. Договору оренди в матеріалах справи відсутній, однак як зазначив в судових засіданнях представник відповідача приміщення було передано орендарю та по сьогоднішній день використовується ФОП ОСОБА_4 під магазин.

Як встановлено судом, 22.01.2010р. власником ПП «Євро-Альянс» було прийнято рішення про ліквідацію боржника, призначено ліквідаційну комісію. Ліквідатором розглянуто вимоги кредиторів, проведено інвентаризацію майнових активів підприємства. За наслідками проведеної роботи було встановлено, що активів боржника недостатньо для погашення кредиторської заборгованості. На підставі цього було прийнято рішення про звернення до господарського суду з заявою про визнання боржника банкрутом.

22.09.2010р. господарським судом Харківської області винесено постанову №Б-39/47-10, якою визнано ПП «Євро-Альянс» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що 28.01.2015р. між ПП «Євро-Альянс» та позивачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень магазину загальною площею 1487,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2. Таким чином, судом встановлено, що 28.01.2015р. новим власником спірних приміщень стало ПАТ «УкрСиббанк».

Як стверджує позивач, 17.02.2015р. представниками банку здійснено виїзд до належного позивачу приміщення по АДРЕСА_2 у м. Львові для проведення огляду майна та виявлено, що приміщення використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності (торгівлі меблями). В усному порядку відповідача було повідомлено про зміну власника орендованого ним майна та запропоновано до 31.03.2015р. звільнити приміщення. Крім цього, 20.02.2015р. позивач направив на адресу відповідача лист вих. №60-33-31/36 від 20.02.2015р., яким попросив звільнити приміщення до 01.03.2015р. на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ч. 2 ст. 781, ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Відповідач не погоджується з заявленими вимогами позивача та зазначає, що договір оренди станом на сьогодні є чинним, оскільки був пролонгований на новий строк, натомість інших підстав для виселення немає.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви предметом розгляду даної справи являється виселення відповідача із нежитлових приміщень магазину загальною площею 1487,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2. Підставою ж позовних вимог являється факт припинення Договору оренди нежитлових приміщень №011109/2 від 21.01.2010р. у відповідності до ч.2 ст.781 ЦК України (договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем), а також згідно ст. 38 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується).

Згідно вимог ч. 2 ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Так, нормами статті 759 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

З п.п. 1.1., 6.1. Договору оренди вбачається, що такий укладений строком на 36 календарних місяців і діє до 20.01.2013р.

Згідно ч. 4 ст. 284 ГК України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналогічна норма закріплена в ч. 1 ст. 764 ЦК України.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує про те, що протягом місяця після закінчення Договору оренди, орендодавець - ПП «Євро-Альянс» не висловлював ні письмових, ні усних заперечень проти продовження його дії.

Суд зазначає, що позивач вказаного твердження відповідача не спростував та не надав суду належних доказів того, що ПП «Євро-Альянс» висловлювало заперечення на продовження Договору оренди, зокрема, листа-заперечення проти продовження дії Договору оренди, а також доказів його направки відповідачу.

Враховуючи наведене, господарським судом встановлено, що Договір оренди нежитлових приміщень №011109/2 від 21.01.2010р. поновився на термін до 20.01.2016р. на тих же самих умовах.

За змістом ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Як встановлено судом, в процедурі ліквідації ПП «Євро-Альянс», нежитлові приміщення магазину загальною площею 1487,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2 були продані позивачу, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 28.01.2015р. Враховуючи даний факт, а також те, що в Договорі оренди нежитлових приміщень №011109/2 від 21.01.2010р. не міститься жодних застережень про його припинення у разі переходу права власності на орендоване майно до третіх осіб, до позивача з 28.01.2015р. перейшли права та обов'язки орендодавця за вказаним договором.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що договір оренди припинився на підставі ч. 2 ст. 781 ЦК України, яка передбачає, що договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

В свою чергу, суд не погоджується з вказаними твердженнями позивача, з огляду на таке.

Так, наведені позивачем положення законодавства кореспондуються із положеннями ст. 609 ЦК України в якій зазначено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Разом з тим, відповідно до ч. 2, 3 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

За змістом ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує подання державному реєстраторові документів, передбачених законом для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в установлений законом строк (ч.14 ст.111 ЦК України).

За приписами ч.ч. 5, 6 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» у разі, якщо після завершення ліквідаційної процедури в процесі банкрутства, яка встановлена законом, судом постановлене рішення про ліквідацію юридичної особи - банкрута, суд, що виніс відповідне рішення, в день набрання ним законної сили направляє його державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи - банкрута для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи.

Дата надходження судового рішення про ліквідацію юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом вноситься до журналу обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор повинен не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення про ліквідацію юридичної особи - банкрута заповнити реєстраційну картку про державну реєстрацію припинення юридичної особи, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи та в той же день передати органам статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку повідомлення про внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення для зняття юридичної особи з обліку.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи є датою припинення юридичної особи.

Натомість, як вбачається з наявного в матеріалах витягу від 21.07.2015р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на ПП «Євро-Альянс», відомості про державну реєстрацію припинення вказаної юридичної особи в реєстрі відсутні, що свідчить про те, що первинний орендодавець - ПП «Євро-Альянс» не є ліквідованим, а лише перебуває в стані припинення з 27.10.2010р.

Відтак, позовні вимоги позивача про виселення відповідача з орендованих ним приміщень на підставі ч. 2 ст. 781 ЦК України є безпідставними, оскільки станом на день розгляду справи судом, в установленому законом порядку ліквідація юридичної особи, яка була наймодавцем за Договором оренди нежитлових приміщень №011109/2 від 21.01.2010р. не здійснювалася.

Господарський суд також вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу заперечення відповідача з приводу застосування до спірних правовідносин положень ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», так як ст. 38 закону була викладена у новій редакції, натомість Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» було доповнено пунктом 1-1 такого змісту: « 1 1. Положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури».

Враховуючи те, що на момент набрання чинності законом у новій редакції, постанова про визнання ПП «Євро-Альянс» банкрутом і відкриття щодо нього ліквідаційної процедури була вже винесена господарським судом Харківської області, посилання позивача на норму закону в новій редакції є помилковим, а тому не береться до уваги.

З огляду на викладене, позивачем протягом розгляду справи не було доведено належними доказами факт припинення Договору оренди нежитлових приміщень №011109/2 від 21.01.2010р. Відтак позовні вимоги про виселення відповідача із займаних приміщень, за умов чинності вказаного договору, є необґрунтованими, та такими, що підлягають відхиленню повністю.

Судовий збір відповідно до положень ст. 49 ГПК України залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 31.08.2015р.

Суддя Крупник Р.В.