ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р.Справа № 923/324/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Мацюри П.Ф.

суддів Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Чернова О.С., за довіреністю;

від відповідача - Сонько В.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія"

на рішення господарського суду Херсонської області від 12 травня 2015 року

по справі №923/324/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія"

про стягнення 709581,29 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Крост", звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія" про стягнення суми основного боргу в розмірі 491759 грн., пені в розмірі 36376,69 грн., інфляційних збільшень суми боргу в розмірі 145068,91 грн. та 3% річних в розмірі 36376,69 грн., посилаючись на несвоєчасні розрахунки відповідача за договором субпідряду № 62 від 15.08.2012року.

17.03.2015 року до господарського суду першої інстанції, позивач подав уточнення до позовної заяви, згідно яких просив суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 491759 грн., пеню в розмірі 36376,69 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 179000 грн. 27коп. та 3% річних в розмірі 35223 грн. 27коп., всього - 742359грн. 23коп. У зв'язку з тим, що позивачем не було належним чином обґрунтовано розрахунок суми боргу, суд ухвалою від 19.03.2015року про відкладення розгляду справи зобов'язав позивача уточнити дане питання.

Від представника позивача 12.05.2015 р. у порядку ст. 22 ГПК України було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач зробив перерахунок інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних, починаючи з дати пред'явлення вимоги оплати суми боргу, тобто з 08.12.2014 р. по 12.05.2015 р. Позивач просив в заяві стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 491759 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 202819,27 грн. та 3% річних в розмірі 6305,29 грн.

З огляду на викладене, господарський суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву позивача, у зв'язку з чим мала місце нова ціна позову - 737260 грн. 25 коп., з яких основний борг у розмірі 491759грн. 00коп., 202819грн. 27 коп. втрат від інфляції, 3% річних в розмірі 6305грн.29коп. та 36376грн. 69коп. пені, в межах якої вирішується спір між сторонами.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 12 травня 2015 року у справі №923/324/15 (суддя Ярошенко В.П.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" суму основного боргу у розмірі 491759грн., 202819,27 грн. втрат від інфляції, 3% річних в розмірі 6305,29 грн. та 14017,67 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повернути з державного бюджету України товариству з обмеженою відповідальністю "Крост" - 101,98 грн. надлишково сплаченого судового збору за платіжним дорученням № 741 від 16.02.2015р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №923/324/15.

Відповідач із судовим рішенням не згодний, в апеляційній скарзі просить його частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 491759 грн., 202819,27 втрат від інфляції, 3% річних в розмірі 6305,29 грн., залишити без розгляду, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. За доводами скаржника відповідач не підписував акти приймання-передачі виконаних робіт та надані до господарського суду першої інстанції копії актів, є невідомого походження. За твердженнями відповідача, оригінали актів виконаних робіт для огляду в господарський суд першої інстанції не надавалися. На думку ТОВ "Херсонська виробничо-будівельна компанія" господарський суд першої інстанції безпідставно стягнув інфляційні збитки у сумі 7331,01 грн. за лютий 2015 року без відповідної заяви позивача про збільшення позовних вимог та без сплати судового збору.

18 серпня 2015 року до Одеського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Херсонська виробничо-будівельна компанія". Позивач вважає оскаржуване рішення законним та таким, що було прийнято з додержанням чинного законодавства України, вимоги апелянта не визнає у повному обсязі, а апеляційну скаргу вважає безпідставною та не обгрунтованою та такою, що не підтверджується належними доказами, які б стосувалися предмету доказування. Позивач зазначає, що 12.05.2015 року в судове засідання господарського суду першої інстанції, були надані для огляду всі оригінали документів, що долучалися до позовної заяви, в тому числі і оспорюванні відповідачем акти приймання виконаних робіт.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі і наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими, позивач не погоджується з апеляційною скаргою ТОВ "Херсонська виробничо-будівельна компанія", просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Окрім того на виконання вимог ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 03 червня 2015 року на огляд господарського суду апеляційної інстанції були надані і досліджені судом оригінали актів приймання виконаних робіт за серпень 2012 року на суму 256783 грн. та за жовтень 2012 року на суму 384976 грн., наявність яких заперечувалась скаржником.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції, 15.08.2012 р. між ТОВ "Крост" та ТОВ "Херсонська виробничо-будівельна компанія" було укладено Договір субпідряду № 62, за умовами якого (п.2.1.) за завданням відповідача (генпідрядник) позивач (субпідрядник) зобов'язується на свій ризик власними силами та засобами виконати та здати відповідачу в установлений договором строк закінчені роботи з будівництва об'єктів ДМБ-1, септик 1, ДМБ-2 септик, будівля № 30, будівля № 31, на території молочно-товарного комплексу "Петриківське молоко" на 2000 голів дійсного стада на території Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Матеріали для виконання робіт надаються відповідачем. Будівельна та автомобільна техніка, інструменти та витратні матеріали надаються позивачем за власний рахунок.

Відповідно до п. 2.2. договору, підрядні роботи виконуються у відповідності до проектної документації, державних будівельних норм і правил в межах узгодженої сторонами кошторисної документації, що є додатком до Договору (Додаток № 1).

Згідно з п. 6.1. договору, встановлений строк виконання робіт до 01.09.2012р. Загальна договірна вартість робіт, відповідно до п. 3.1. Договору та кошторису складає 641749 грн., в т.ч. ПДВ.

Пунктом 4.2. договору сторони визначили порядок розрахунків за виконані обсяги підрядних робіт. Так, зокрема, цим пунктом договору передбачено, що оплата проводиться не пізніше 10 днів з дня підписання відповідачем акту.

Відповідно до п. 9.2. договору, відповідач несе відповідальність за повноту і своєчасність фінансування підрядних робіт.

На виконання умов договору позивач повністю виконав свої зобов'язання, що підтверджується актами приймання виконаних робіт за серпень 2012 р. на суму 256783 грн. та за жовтень 2012 р. на суму 384976 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було виставлено на оплату рахунки-фактури № СФ-000000386 від 31.08.2012 р. та № СФ-000000440 від 31.10.2012р.

Матеріали справи містять банківську виписку з якої вбачається, що відповідачем було сплачено на користь позивача 150000 грн.

Таким чином, відповідач погасив лише частину боргу, у зв'язку з чим заборгованість перед позивачем складає 491759 грн. грн. 00 коп.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 491759 грн.

Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, ТОВ "Херсонська виробничо-будівельна компанія" свої договірні зобов'язання належним чином не виконало, заборгованість у розмірі 491759 грн. не сплатило., у зв'язку з чим позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь суму основного боргу з урахуванням штрафних санкцій, індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вже було зазначено вище, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 491759 грн. є правомірною та обґрунтованою.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що оплата проводиться не пізніше 10 днів з дня підписання відповідачем акту.

Акти приймання виконаних робіт за серпень 2012 р. та за жовтень 2012 р. підписані повноважними особами та скріплені печатками підприємств.

З огляду на викладене, позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 6305,29 грн. та втрати від інфляції в сумі 202819,27 грн. за період з 08.12.2014року по 12.05.2015року, виходячи з того, що відповідно до поштового повідомлення відповідач отримав претензію про сплату 491759грн. 00коп. основного боргу 01.12.2014року, тому з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України прострочення оплати почалося 08.12.2014р.

Здійснивши перевірку правильності зазначених нарахувань, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині позивачем доведені та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач в своїй позовній заяві нарахував відповідачу пеню в сумі 36376,69 грн., але в заяві від 12.05.2015 р. відсутня вимога про стягнення пені в розмірі 36376,69 грн.

Дослідивши вищевказану заяву, суд зазначає, що в ній відсутня відмова від даної вимоги в розумінні ст. 22 ГПК України, а тому суд вважає за необхідне розглянути вимоги щодо стягнення пені.

Розглянувши вимоги, щодо стягнення пені в розмірі 36376,69 грн., суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, враховуючи вимоги вищезазначених норм права, саме договором повинно бути врегульовано розмір пені, яка обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Умовами договору субпідряду № 62 від 15.08.2012 року сторони не узгодили розмір пені за несвоєчасне виконання відповідачем обов'язків по розрахунках, тому правові підстави стягнення пені відсутні.

Господарський суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Твердження скаржника про те, що оригінали актів приймання виконаних робіт для огляду в господарський суд першої інстанції не надавалися та не підписувалися відповідачем, не відповідають дійсності. По - перше представник відповідача був відсутній в судовому засіданні господарського суду першої інстанції, та не мав змоги знати чи надавалися на огляд суду оригінали актів виконаних робіт, а по - друге в судовому засіданні господарського суду апеляції інстанції були наданні на огляд суду та представника відповідача оригінали актів приймання виконаних робі за серпень 2012 р. на суму 256783 грн., та за жовтень 2012 р. на суму 384976 грн., які підписані представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств.

Господарським судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги твердження відповідача про безпідставне стягнення господарським судом першої інстанції інфляційних збитків у сумі 7331,01 грн. за лютий 2015 року. без відповідної заяви позивача про збільшення позовних вимог та без сплати судового збору. В матеріалах справи (а.с.48-54) міститься заява позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач зробив перерахунок інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних, починаючи з дати пред'явлення вимоги оплати суми боргу, тобто з 08.12.2014 р. по 12.05.2015 р. Позивач просив в заяві стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 491759 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 202819,27 грн. та 3% річних в розмірі 6305,29 грн.

Крім того, дослідивши вищевказану заяву, господарський суд першої інстанції зазначив, що в ній відсутня відмова від позовної вимоги про стягнення 36376грн. 69коп. пені в розумінні ст. 22 ГПК України. Місцевий господарський суд прийняв до розгляду заяву позивача, у зв'язку з чим мала місце нова ціна позову - 737260 грн. 25 коп., з яких основний борг у розмірі 491759грн. 00коп., 202819грн. 27 коп. втрат від інфляції, 3% річних в розмірі 6305грн.29коп. та 36376грн. 69коп. пені, в межах якої вирішувався спір між сторонами.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Херсонська виробничо-будівельна компанія", а отже оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Херсонської області від 12 травня 2015 року у справі №923/324/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Мацюра П.Ф.

Судді: Лисенко В.А.

Ліпчанська Н.В.