ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р. Справа № 925/1053/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ-АГРО» м. Київ, вул. Ямська, 8

до фермерського господарства «ЦАРИНА», Черкаська область, Городищенський район, с. Товста, вул. Шевченка, буд. 121

про стягнення 35 550,61 грн. курсової різниці, річних та пені,

за участю представників сторін:

від позивача: участі не брав;

від відповідача: Ґудзь О.С. - за довіреністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ-АГРО» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до фермерського господарства «ЦАРИНА» про стягнення 35 550,61 грн., в тому числі 20 433,52 грн. курсової різниці, 11 825,45 грн. - 36% річних, 4 291,64 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання на підставі договору поставки від 29.03.2013р. №УМ-22/13, та відшкодування судових витрат. Позивач направив суду оригінали витребуваних документів та докази походження товару.

Представник Відповідача вимоги заперечив, просить відмовити в позові повністю. Подано письмовий відзив на позов (а.с. 86-87).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

29.03.2013р. між ТОВ «Імперія-Агро» (Постачальником - Позивач по справі), в особі директора представництва Крижанівського Сергія Миколайовича, що діє на підставі довіреності від 01.02.2013р. № 16, та ФГ «Царина» (Покупцем - Відповідач по справі), в особі голови Заболотного Сергія Валентиновича, що діє на підставі Статуту, було укладено договір поставки №УМ-22/13 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця засоби захисту рослин, посівний матеріал тощо (надалі по тексту - товар), а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах даного Договору відповідно до виписаних накладних. Сума товару, що передається Покупцю, ціна одиниці, асортимент, кількість товару, дата відвантаження - визначені у накладній, яка є невід'ємною частиною даного Договору (розділ 2 Договору).

Відповідно до п. 11.2 Договору даний договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного проведення розрахунків.

Відповідно до п. 6.3 Договору прийом товару за кількістю та якістю здійснюється відповідно до накладної Постачальника. Отримання товару можливе на умовах застосування Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення форми П-6, П-7.

Датою одержання товару вважається дата, зазначена у накладній. При отриманні товару Покупець засвідчує факт прийняття товару, його якість, та кількість. Після прийняття товару - товар поверненню та обміну не підлягає.

Відповідно до п. 3.3 Договору Покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку товару окремо, на умовах Додатків до договору (а.с. 20). Кінцевий розрахунок має бути проведений до 15.10.2013р. Еквівалент вартості товару визначений в доларах США.

На виконання умов Договору Постачальник 29.04.2013р. здійснив поставку, а Покупець прийняв товар - насіння кукурудзи сорту НК Термо (155 посівних одиниць) на загальну суму 226517 грн. (без ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №1195 з реквізитами відповідача про отримання товару (а.с. 21).

Покупець розрахувався повністю, але несвоєчасно - в сумі 226518,00 грн.:

- платіжне доручення від 15.04.2013р. на суму 113259 грн.;

- платіжне доручення від 27.11.2013р. на суму 10000 грн.;

- платіжне доручення від 05.12.2013р. на суму 50000 грн.;

- платіжне доручення від 24.02.2014р. на суму 10000 грн.;

- платіжне доручення від 18.04.2014р. на суму 43259 грн.,

Несвоєчасне виконання Покупцем взятих на себе зобов'язань стало підставою для звернення Постачальника до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення курсової різниці та штрафних санкцій.

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про зменшення вполовину розміру пені, оскільки основного боргу вже немає, а розмір санкцій є непомірно великим.

На запитання головуючого присутні учасники заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представника відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб'єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ - положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір поставки від 29.03.2013р. №УМ-22/13 є договором поставки і відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки від 29.03.2013р. №УМ-22/13 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Позивач 29.04.2013р. передав, а Відповідач прийняв товар на виконання умов договору - насіння кукурудзи 155 посівних одиниць на загальну суму 226 517 грн., що підтверджується видатковою накладною та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. 3.2 Додатку №1 до Договору - Покупець здійснює повний розрахунок за отриманий товар до 05.04.2013р.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобов'язання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав і провів повну оплату за отриманий товар лише 18.04.2014р.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

У відповідності до положень ст. 625 ЦК України позивач на суму заборгованості по грошовому зобов'язанню нараховує відповідачу 11825,45 грн. - 36% річних за період з 16.10.2013р. по 17.04.2014р. (а.с. 5). Розрахунок перевірено за допомогою калькулятора програмного комплексу «Ліга: Закон еліт».

Позивач вказує, що сплата процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

- Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання.

Ст. 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується з положеннями частини другої статті 198 ГК України.

Таким чином, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обгрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Аналогічна позиція вбачається з оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013р., №01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно Наказу Міністерства фінансів України від 10.08.2000р. №193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Сторони погодили застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс Долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору (п.3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору, в тому випадку коли курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу доларів США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = А1/А2 х В, де С - сума належна до оплати, В - ціна товару на момент підписання додатку, А1 - (курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу доларів США до гривні) на день перерахування коштів, А2 - (курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу доларів США до гривні) на день підписання відповідного додатку. При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику, як належну оплату повної вартості товару, визначається з врахуванням умов ч. 1 цього пункту шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США на курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол.. США до гривні на день проведення оплати.

Всі платежі за цим договором здійснюються Покупцем з урахуванням п. З.4. договору.

Згідно додатку №1 курс долара США на міжбанківському валютному ринку України до гривні, на день його підписання, становить 8,20 грн. за 1 долар США.

Станом на 24.02.2014р. (день сплати 10 000грн.) курс долара 9.36

Станом на 18.04.2014р. (день сплати 43 258грн.) курс долара 11.80

Розрахунок курсової різниці: 9.3600/8.20= 1.14x10 000,00=11400,00-10 000,00= 1 400,00 11.8000/8.20= 1.44x43 258,00=62 291,52-43 258,00= 19 033,52

Розмір курсової різниці становить 20 433,52 грн. Вимога підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до п. 7.1.1 Договору та положень ст.ст. 546, 549-552 ЦК України позивач нараховує відповідачу 4291,64 грн. пені, враховуючи періоди прострочення, та облікову ставку НБУ.

Вимога обґрунтована. Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Еліт Закон» з урахуванням строку прострочення оплати партії поставки та суми боргу. Розрахунок вимоги виконано вірно.

Суд враховує клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%, враховуючи погашення боргу та додаткові стягнення.

Суд, з врахуванням положень п. 3 ст. 83 ГПК України, вважає за можливе зменшити на 50% розмір пені, враховуючи обставини справи та виключність випадку, оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення пені через рік після погашення боргу.

2145,82 грн. пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В решті вимог належить відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача та стягнути на користь Позивача 1 827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85, 83 п. 3 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства «Царина», Черкаська область, Городищенський район, с. Товста, вул. Шевченка, буд. 121, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ-АГРО», м. Київ, вул. Ямська, 8, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

20433,52 грн. курсової різниці, 11825,45 грн. - 36% річних, 2145,82 грн. пені та 1 827,00 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 28.08.2015р.

Суддя Г.М. Скиба