ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" серпня 2015 р.Справа № 916/2720/15

За позовом: Військового прокурора Одеського гарнізону (65063, м. Одеса, вул. Армійська, 18) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-кт. Повітрофлотський, 6, )

до відповідача: Державного підприємства Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" (65063, м. Одеса, вул. Армійська, 18-А, )

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (65088, АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

про визнання договору недійсним та повернення нерухомого державного майна

Суддя Шаратов Ю.А.

Представники:

Прокурор - Риженко М.Ю. (посвідчення від 15.06.2015 №033852);

Від позивача МОУ - Дубчак Д.В. (довіреність від 08.06.2015 № 220/453/д);

Від відповідача ДП Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" - не з`явився;

Від відповідача ФОП ОСОБА_1 - не з`явився.

Суть спору:

Військовий прокурор Одеського гарнізону звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Позивач) із позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" (далі - Відповідач1) і Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - Відповідач2) про визнання недійсним Договору про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4, укладеного між ДП Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" та ФОП ОСОБА_1; про зобов'язання ФОП ОСОБА_1 повернути за актом прийому-передачі державі в особі Міністерства Оборони України приміщення будівлі під літерою „Ж" площею 35,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3

Ухвалою суду від 06.07.2015 порушено провадження у справі, та призначено її розгляд на 24.07.2015.

Розгляд справи відкладено ухвалою суду від 24.07.2015 на 27.08.2015.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 16, 203, 215, 235 Цивільного кодексу України, статті 3, 9, 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», пункт 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, обґрунтовані тим, що, Договір про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4 є удаваним правочином, вчиненим його сторонами для приховання іншого правочину - договору оренди (найму) спрямованого на виникнення у ФОП ОСОБА_1 строкового оплатного права володіння та користування нежитловими приміщеннями будівлі під літ. «Ж» площею 35,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3. При цьому, правочин, якій насправді вчинено його сторонами, суперечить вказаним нормам законодавства, через недотримання встановленого порядку його укладення. Отже, на думку прокурора та позивача, вказаний договір підлягає визнанню недійсним, а передане за ним майно поверненню його власнику.

Відповідач - Державне підприємство Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на позовну заяву, з документальним та правовим обґрунтуванням своїх заперечень, суду не представив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином /а.с. 57/.

Відповідач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на позовну заяву, з документальним та правовим обґрунтуванням своїх заперечень, суду не представив. На адресу суду надійшов конверт разом з ухвалою від 24.07.2015 з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» /а.с. 60, 61, 62/. Правильність адреси Відповідача2 підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 24.07.2015, згідно із яким місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 є: 65088, АДРЕСА_1 (а.с. 47, 48).

Справа розглядалась за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши прокурора та представника Позивача, суд

в с т а н о в и в:

02.01.2015 між Державним підприємством Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" і Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг з тимчасового зберігання майна № 2/4 (а.с. 16-18).

Згідно із пунктами 1.1, 1.2, 2.1, 2.3 Договору про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4 його предметом є послуги по зберіганню рухомого майна замовника (ФОП ОСОБА_1.). Замовник замовляє, а виконавець (Відповідач1) надає послуги по прийому, та тимчасовому зберіганню рухомого майна (будівельні матеріали, тара, товари господарського призначення та інші) на території в м. Одесі, АДРЕСА_3. Виконавець, для тимчасового розміщення та зберігання майна замовника, кількість якого оформлюється накладною, надає нежитлові приміщення, фактичне використання яких оформлюється актом наданих послуг, якій є невід'ємною частиною договору та складається до 5 числа місяця, наступного за звітним періодом. Термін тимчасового розміщення та зберігання майна замовника не може перевищувати строк дії договору.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 8.1 Договору про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4 передбачено, що розмір пати за надання послуг по зберіганню майна замовника являється договірною величиною та становить 25,00 грн. в місяць за 1 кв.м. площі з урахуванням ПДВ у складських приміщеннях та 12,50 грн. на площадках відкритого зберігання. Плата за надані послуги кожного наступного місяця визначається шляхом коригування плати за попередній місяць на індекс інфляції місяця, за який проводяться розрахунки. Розрахунок за надані послуги виконавець надає замовнику не пізніше 26 числа звітного місяця. Розмір плати на надані послуги переглядається у разі зміни методики її розрахунку, зміни цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України. Договір діє з моменту підписання по 31.12.2015.

Відповідно до частини першої статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Як випливає зі змісту Договору про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4 він містить елементи договору найму (оренди). Зокрема, відповідно до пунктом 3.1 розмір плати за договором визначений за 1 кв.м. площі в місяць. Підпунктами 5.1.2, 5.1.3, 5.1.4 пункту 5.1 встановлено обов'язки Відповідача2 проводити оплату за електроенергію, компенсувати витрати по водовідведенню зливових стоків та витрати по утриманню інженерних мереж, звільнення займаних площ в 15 денний термін з моменту отримання письмового повідомлення про розірвання договору, забезпечувати доступ представникам Відповідача1 для огляду та перевірки використання приміщень.

Протоколом огляду місця події від 15.06.2015, складеним військовим прокурором Одеського гарнізону Риженко М.Ю. виявлено фактичне використання (оренда) об'єктів нерухомого майна за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_3, суб'єктами господарювання на підставі договорів зберігання. Зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 використовує у власній господарській діяльності, під розміщення офісу та виготовлення елементів натяжних стель, приміщення будівлі під літерою „Ж" площею 35,7 кв.м. До вказаного протоколу додано фототаблиці із зображенням приміщень та устаткування, що знаходиться в них /а.с. 28-30/.

У поясненнях від 15.06.2015, відібраних старшим оперуповноваженим в ОВС 2 сектору відділу 1 ГВ 5 управління ГУ ВКР ДКР СБ України, начальник відділу використання фондів ДП Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" Вдовенко Вячеслав Петрович повідомив, що на підставі Договору про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4 ФОП ОСОБА_1 використовує у власній господарській діяльності (для розміщення офісу та виготовлення елементів натяжних стель) приміщення будівлі під літ. «Ж» (згідно Техпаспорту від 12.09.2008) площею 35,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_3 (а.с. 22).

З огляду на наведені встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що Договір про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4 є удаваним правочином, оскільки укладений для приховання іншого правочину - договору оренди державного нерухомого майна, який відповідачі насправді вчинили.

Частиною другою статті 235 Цивільного кодексу України передбачено, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним (пункт 25 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.07.2009 № 9).

Згідно із частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом встановлено, що в порушення частин другої, третьої, четвертої стяті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII, з наступними змінами та доповненнями, Договір про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4 органом уповноваженим управляти відповідним майном не погоджувався, оголошення про намір передати майно в оренду в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавця не оприлюднювалось, попит на об'єкт оренди не вивчався, конкурс на право оренди не оголошувався та не проводився.

Окрім того, в порушення статті 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII, з наступними змінами та доповненнями, під час укладення Договору про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4, оцінка об'єкта оренди за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, не здійснювалась.

Також, при визначенні порядку оплати за Договором про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4, сторонами не дотримано положень пункту 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, згідно із якими, у разі коли орендодавцем майна є державне підприємство орендна плата за нерухоме майно спрямовується - 70 відсотків орендної плати підприємству, 30 відсотків - до державного бюджету.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недійсність Договору про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4 на підставі частини першої статті 203 та частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі від 11.12.2008, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, об'єкт, який розташований за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_3, в цілому належить Державі Україна, в особі Міністерства оборони України, на праві державної власності /а.с. 20/.

Отже, Міністерство оборони України в праві вимагати витребувати нерухоме майно, що знаходиться у володінні ФОП ОСОБА_1 без відповідної правової підстави.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги про визнання недійсним Договору про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4, укладеного між ДП Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" та ФОП ОСОБА_1, а також про зобов'язання ФОП ОСОБА_1 повернути за актом прийому-передачі державі в особі Міністерства Оборони України приміщення будівлі під літерою „Ж" площею 35,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. А також враховує, що у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (пункт 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7).

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 31 серпня 2015 р.

Керуючись частиною першою статті 203, частинами першою, третьою статті 215, частиною першою статті 216, частинами першою, другою статті 235, частиною першою статті 387 Цивільного кодексу України, частинами другою, третьою, четвертою статі 9, статтею 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII, пунктом 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, пунктом 25 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.07.2009 № 9, пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7, статтями 1, 33, 34, 49, 75, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним Договір про надання послуг з тимчасового зберігання майна від 02.01.2015 № 2/4, укладений між державним підприємством Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" (65063, м. Одеса, вул. Армійська, 18-А, ) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (65088, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

3. Зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (65088, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути за актом прийому-передачі державі в особі Міністерства оборони України приміщення будівлі під літ. „Ж" площею 35,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

4. Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України „Південьвійськбуд" (65063, м. Одеса, вул. Армійська, 18-А, ) в доход Державного бюджету України (УК у м. Одесі/Приморський район, код 38016923, р/р № 3008, МФО 828011, КБК 22030001, або на інші рахунки) суму судового збору у розмірі 1 522,50 грн. (одна тисяча п'ятсот двадцять дві гривні 50 коп.).

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (65088, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (УК у м. Одесі/Приморський район, код 38016923, р/р № 3008, МФО 828011, КБК 22030001, або на інші рахунки) суму судового збору у розмірі 1 522,50 грн. (одна тисяча п'ятсот двадцять дві гривні 50 коп.)

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.А. Шаратов