РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2015Справа №910/15673/15

За позовомКомунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»
доУкраїнського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта»
простягнення 26 223,15 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Семененко Л.М. - представник за довіреністю
від відповідача:Капаклі З.В. - представник за довіреністю

Обставини справи:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про стягнення 26 223,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що виявилися у несплаті на користь позивача сум відшкодування земельного податку у період з 01.02.2012 р. по 31.03.2015 р., останньому були спричинені збитки у розмірі 26 223,15 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 14.08.2015 р.

13.08.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду були подані заперечення на позов, в яких відповідач вказував на безпідставне завищення позивачем вартості відшкодування сум земельного податку у зв'язку з завищенням коефіцієнту під час нарахування такої вартості.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, на виконання вимог ухвали суду 16.07.2015 р. через канцелярію подала документи, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду виконав, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні 14.08.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2010 р. між Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування нежитлового фонду» Дарницького району м. Києва (орендодавець) та Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, спору, приміщень) комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва №583.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору орендодавець на підставі розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 25.12.2009 р. №732 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади Дарницького у місті Києві району, за адресою: вул. Ревуцького, 16-А для використання під поштове відділення зв'язку.

За змістом п. 3.6 договору №583 від 01.01.2010 р. крім орендної плати орендар відшкодовує плату за землю, яка припадає пропорційно на його частину орендованої площі.

Згідно з пунктом 9.1 вказаного договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 01.01.2010 р. по 01.01.2013 р.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1339 від 29.07.2011 р. за Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» закріплено на праві господарського відання нежилий будинок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 16-А.

01.02.2012 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт про фактичне використання нежилих приміщень в будинку №16-А на вул. Ревуцького, за змістом якого відповідач з 01.02.2012 р. фактично займає нежитлові приміщення площею 422,3 кв.м за вказаною адресою для розміщення відділення поштового зв'язку Київ-68.

Вказаним актом встановлено, що сума до сплати за фактичне користування приміщеннями за лютий 2012 року становить 9 475,23 грн.; компенсація видатків по платі за змелю становить 1 317,81 грн. Акт підписаний зі сторони відповідача із застереженням.

09.02.2015 р. позивач звернувся д відповідача із вимогою погасити заборгованість за користування земельною ділянкою у розмірі 42 015,64 грн., яка утворилася за період з 01.02.2012 р. по 31.01.2015 р.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для відшкодування відповідачами збитків у розмірі 26 223,15 грн. внаслідок невідшкодування у повному обсязі сум земельного податку за користування земельною ділянкою.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського процесуального Кодексу України).

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення шкоди, обґрунтувати її розмір, довести безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Позивач вказує, що у зв'язку з несвоєчасним відшкодування відповідачем сум земельного податку у період з 01.02.2012 р. по 31.03.2015 р. йому були завдані збитки у розмірі 26 223,15 грн.

Ввідповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Положеннями статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд відзначає, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Статтею 286.6 Податкового кодексу України визначено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до ст. 287.3 вказаного Кодексу податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

В той же час суд відзначає, що позивачем належними до допустимими доказами не доведено того факту, що у спірний період ним сплачувалася плата за землю у встановленому чинним законодавством порядку, вимогу про відшкодування якої ним заявлено.

Більш того, позивачем не обґрунтовано суду розрахунку завданих йому збитків з підстав нарахування на визначену суму плати за землю додатково податку на додану вартість.

З огляду на викладене суд вважає недоведеним позивачем факту заподіяння йому збитків у розмірі 26 223,15 грн.

Враховуючи встановлені судом обставини справи відповідно до їх повноважень, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, у діях відповідача не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, що виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 26 223,15 грн.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко