РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/14224/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-АНТАРЕС"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення заборгованості за надані послуги з охорони в розмірі 123 830,00 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Миронівська А.О.,за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-АНТАРЕС" (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - відповідач), третя особа, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - тертя особа) про стягнення заборгованості за надані послуги з охорони в розмірі 123 830,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/14224/15, залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розгляд справи призначено на 29.07.2015 р.

28.07.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про відсутність аналогічного спору та додаткові обґрунтування позовних вимог.

У судове засідання 29.07.2015 р. представник позивача з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/14224/15 позивач виконав.

У судове засідання 29.07.2015 р. представник відповідача з'явився та подав відзив на позовну заяву. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/14224/15 відповідач виконав.

У судове засідання 29.07.2015 р. представник третьої особи не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/14224/15 третя особа не виконала.

Розглянувши у судовому засіданні 29.07.2015 р. клопотання представника позивача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи невиконання третьою особою вимог ухвали господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/14224/15, розгляд справи було відкладено на 12.08.2015 р.

04.08.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові пояснення та клопотання про об'єднання позовних вимог.

У судове засідання 12.08.2015 р. представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 12.08.2015 р. не з'явився.

У судове засідання 12.08.2015 р. представник третьої особи не з'явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "СК-АНТАРЕС" (далі - позивач, виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - відповідач, замовник) було укладено Договір про виконання робіт з фізичної охорони об'єкта № 01/02-2013 від 01.02.2013 р. (далі - Договір - 1), відповідно до умов якого виконавець власними силами і засобами в погоджені дні та години здійснює фізичну охорону об'єкта замовника, зазначеного в дислокації, що міститься в Додатку до даного Договору.

01.09.2014 р. між сторонами було укладено Договір про охорону Товариством з обмеженою відповідальністю «СК-АНТАРЕС» грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться уповноваженою на те особою Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк («ВіЕйБі Банк») № 01/09-2014 (далі - Договір - 2), відповідно до умов якого замовник передає, а виконавець приймає під охорону об'єкт, що перевозиться позначений у специфікації (п. 1 додатка № 1 до цього Договору), під час перевезень його до визначеного замовником місця призначення (п. 4 додатка № 1 до цього Договору), або до зняття охорони уповноваженою особою замовника.

30.05.2014 р. між сторонами було укладено Договір про виконання робіт з фізичної охорони об'єкта № 30/05-2014 (далі - Договір - 3), відповідно до умов якого виконавець власними силами і засобами в погоджені дні та години здійснює фізичну охорону об'єкта замовника, зазначеного в дислокації, що міститься в Додатку до даного Договору.

Згідно з умовами Договорів 1,2 та 3, вартість послуг за один місяць визначається на підставі протоколу узгодження договірної ціни (Додаток № 3), який підписується уповноваженими представниками сторін на термін дії Договору і є невід'ємною частиною цього Договору. Платежі за надані послуги здійснюються замовником щомісяця до 10 числа місяця, в якому здійснюються заходи охорони об'єкта шляхом перерахування коштів у національній валюті на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виставленого рахунку-фактури. Виконавець виставляє Акт виконаних робіт за попередній місяць не пізніше 5 числа поточного місяця.

Умови зазначених Договорів свідчать про те, що за своєю правовою природою вони є договорами про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач пояснив суду, що ним належним чином виконувались зобов'язання щодо надання послуг за Договорами за період з листопада 2014 р. по січень 2015 р., претензій від відповідача не надходило, тоді як відповідач свої зобов'язання за Договорами щодо оплати послуг виконав неналежним чином, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 123 830,00 грн. за отримані послуги охорони.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав копії належним чином підписаних та скріплених печатками сторін копії актів надання послуг № 30 від 30.11.2014 р. на суму 38064,00 грн. за Договором № 1, № 31 від 30.11.2014 р. на суму 19 350,00 грн. за Договором -2, № 33 від 31.12.2014 р. на сум 27 716,00 грн. за Договором - 1, № 34 від 31.12.2014 р. на суму 19 350,00 грн. за Договором - 2, № 2 від 31.01.2015 р. за Договором - 2 та № 1 від 31.01.2015 р. на суму 40 842,00 грн. за Договором - 3.

Також позивач зазначив, що неодноразові звернення до відповідача з вимогою сплатити заборгованість були залишні останнім без відповіді.

За таких обставин, позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення 123 830,00 грн. основного боргу.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за Договорами, тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманих послуг за даними Договорами не виконав неналежним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 123 830,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, у своєму письмовому відзиві зазначає суду, що у відповідача розпочата процедура ліквідації, в зв'язку з чим вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Суд погоджується з даною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються розділом VII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Даний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач є кредитором відповідача за Договором щодо виконання відповідачем зобов'язань за зазначеним договором, вимоги позивача про стягнення заборгованості за Договором, є саме вимогами кредитора.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 15.04.2015 № 258 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.04.2015 № 78 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації відповідача.

Частиною дев'ятою статті 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, частиною п'ятою ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону та втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частини 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

При цьому, п. 4.27 глави 4 розділу V Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку" встановлено, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до банку.

Враховуючи вищенаведене, задоволення вимог кредиторів до банку може відбуватись лише в порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та лише за умови виконання кредиторами статті 45 вказаного закону, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за Договором не підлягають задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 21.08.2015 р.

Суддя О.В. Нечай