ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2015 р. Справа № 922/869/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Бондаренко В.П., суддя Камишева Л.М.

при секретарі Даниленко Т.П.

за участю прокурора - Зливка К.О. (посв. №013773 від 06.12.2012 р.)

та представників:

1- го позивача - Сосіна І.О. (дов. №01/01-24/05-14 від 08.01.2014 р.)

2- го позивача - Жилко С.Е. (дов. №08-11/1602/2-15 від 09.04.2015 р.)

відповідача - Аббасов Т.Ф. (директор), Орлов О.О. (дов. б/н від 02.03.2015 р.), Аббасов Ф.С. (дов. б/н від 17.08.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх.№4065 Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 14 липня 2015 року у справі

за позовом Прокурора Жовтневого району міста Харкова в інтересах держави в особі: 1. Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків;

2. Харківської міської ради, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Алмаз", м. Харків

за участю Прокуратури Харківської області, м. Харків

про стягнення збитків в сумі 506653,20 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Жовтневого району міста Харкова в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області та Харківської міської ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ "ВК "Алмаз" на користь держави збитки, заподіяні внаслідок засмічення земельної ділянки в розмірі 506653,20 грн.; судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.07.2015 р. у справі №922/869/15 (суддя Лаврова Л.С.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зокрема, зазначає, що судом в порушення ст. 32 ГПК України, на підтвердження доводів відповідача про заасфальтоване покриття, взято технічний висновок "Об инженерно-технических изысканиях по фиксации твердого покрытия на территории по проспекту Ильича 118-Б в городе Харькове" від березня 2015 року, який не є висновком експерта та не може бути доказом. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Держекоінспекція апеляційну скаргу прокурора підтримує, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що встановлений Держекоінспекцією факт засмічення відповідачем земельної ділянки є достатнім для відшкодування шкоди незалежно від того, призвело це чи може призвести до забруднення земельної ділянки. Просить апеляційну скаргу прокуратури задовольнити, рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Харківська міська рада апеляційну скаргу прокурора Харківської області підтримує та зазначає, що належним доказом, який встановлює факт протиправності поведінки, а відтак, і наявність вини, є протокол про адміністративне правопорушення №001623 від 19.06.2014 р., яким підтверджується факт вчинення відповідачем екологічного правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення №06-23-349 від 19.06.2014 р. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає про невідповідність розрахунку шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, зумовленої засміченням земельних ресурсів відходами, вимогам чинного законодавства. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, вислухавши в судовому засіданні прокурора та уповноважених представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним спеціалістом відділу екологічного контролю земельних ресурсів - державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області на виконання наказу першого заступника начальника Держекоінспекції у Харківській області від 16.04.2014 р. за №570/01-04 проведено планову перевірку дотримання природоохоронного законодавства ТОВ "ВК "Алмаз" в термін з 18.04, 22-25.04, 28-30.04, 05.05.2014 р., за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №570/01-04/06-09 (т. 1 а.с. 22-31).

Актом перевірки встановлено наступне:

- земельна ділянка загальною площею 0,4828 га використовується ТОВ "ВК "Алмаз" та розташована за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118-Б., документи, що посвідчують право користування зазначеною земельною ділянкою під час перевірки не надано, чим порушено ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища";;

- при обстеженні виробничих приміщень було виявлено , що ТОВ "ВК "Алмаз" в ході своєї діяльності використовує штампований прес - 4 од. (під час перевірки не працювали), токарний станок, гільйотина, вигинальний станок - 2 од., угловисічний станок, пробивний станок. Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами відсутній, чим порушено ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря";

- при обстеженні території підприємства було виявлено засмічення земельної ділянки, а саме розміщення відходів металобрухту (площею 16,2 м2, висотою 1,3 м), відходів пластику, плітки та будівельні відходи (площею 87,0 м2 висотою 0,9 м), будівельних відходів (площею 11,0 м2, висотою 0,8 м) та відходів скла, відпрацьованих шин, твердих побутових відходів (площею 15,0 м2, висотою 1,0 м) на земельній ділянці без твердого покриття, чим порушено ст. 17 Закону України "Про відходи", ст. 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 35 Закону України "Про охорону земель";

- статична звітність про відходи за формою 1 - відходи не здається, чим порушено ст. 17 Закону України "Про відходи";

- паспортизація та інвентаризація відходів відсутня, чим порушено ст. ст. 24, 26 Закону України "Про відходи";

- облік відходів та пакувальних матеріалів за формою 1-ВТ не ведеться, чим порушено ст. 17 Закону України "Про відходи";

- в ході діяльності ТОВ "ВК "Алмаз" утворюються відходи у зв'язку з відсутністю паспортизації та інвентаризації відходів, визначити склад відходів, а також питомий показник утворення відходів не є можливим. Дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами (або декларація про утворення відходів) відсутній. Чим порушено ст. ст. 17, 32, 33 Закону України "Про відходи".

За результатами перевірки складено протокол про адміністративне порушення № 001623 від 19.06.2014 р. та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 19.06.2014 р. за № 06-23-349 (т. 1 а.с. 32, 33).

На підставі акта перевірки, Державна екологічна інспекція у Харківській області на адресу ТОВ "ВК "Алмаз" направила претензії, в яких пропонувала товариству відшкодувати шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства: №169 від 26.09.2014 р. на суму 24022,35 грн.; №170 від 26.09.2014 р. на суму 43677,0 грн.; №171 від 26.09.2014 р. на суму 379 989,90 грн.; №172 від 26.09.2014 р. на суму 58 963,95 грн. Всього на загальну суму 506 653,20 грн. (т. 1 а.с. 34-41).

ТОВ "ВК "Алмаз" вказані претензії проігнорувало, суму збитків в добровільному порядку не сплатило, що стало підставою для звернення прокурора Жовтневого району міста Харкова до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "ВК "Алмаз" на користь держави збитків, заподіяних внаслідок засмічення земельної ділянки в розмірі 506 653,20 грн.

В обґрунтування позову прокурор, зокрема, посилається на акт перевірки №570/01-04/06-09, протокол про адміністративне правопорушення №001623 від 19.06.2014 р., постанову про накладення адміністративного стягнення №06-23-349 від 19.06.2014 р.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що прокурором та позивачами не доведено факту заподіяння відповідачем шкоди внаслідок засмічення земельних ділянок, що, в свою чергу, свідчить про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Колегія суддів з висновками господарського суду погоджується з огляду на наступне.

Статтею 96 Земельного кодексу України на землекористувачів покладено обов'язок додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі при здійсненні господарської діяльності зобов'язані, зокрема, дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів, забезпечувати захист земель, у тому числі, від засмічення.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про відходи" будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення, є відходами.

Вимоги щодо зберігання та видалення відходів встановлені статтею 33 Закону України "Про відходи". Так, згідно з приписами частини 4 статті 33 Закону України "Про відходи" зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання.

Відповідно до частини 7 статті 33 Закону України "Про відходи" забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням стандартів, норм і правил, передбачених законодавством України.

Частиною 2 статті 46 Закону України "Про охорону земель" на підприємства, установи, організації, а також громадян, діяльність яких пов'язана з накопиченням відходів, покладено обов'язок забезпечувати своєчасне вивезення відходів на спеціальні об'єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.

Заборону ведення будь-якої господарської діяльності, пов'язаної з утворенням відходів, без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів закріплено нормами статті 32 Закону України "Про відходи".

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів; не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях.

Підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України (ст. 43 Закону України "Про відходи").

Згідно з статтею 56 Закону України "Про охорону земель" юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як вже зазначалось вище, підставою для звернення прокурора з позовом стало вчинення ТОВ "ВК "Алмаз" правопорушення (засмічення землі), зафіксованого в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 570/01-04/06-09.

За наслідками проведеної перевірки Державною екологічною інспекцією у Харківській області щодо посадової особи ТОВ "ВК "Алмаз" (генерального директора) складено протокол про адміністративне правопорушення №001623 від 19.06.2014 р. та винесено постанову (№06-23-349 від 19.06.2014 р.), якою на винну особу - генерального директора, накладено адміністративне стягнення за порушення природоохоронного законодавства в розмірі 850,00 грн.

Крім того, Держекоінспекцією згідно із Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (наказ Мінприроди України від 27.10.1997 р. за №171, зареєстрований в Мінюсті України 05.05.1998 р. за №285/2725) було здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок засмічення земель, згідно якого розмір шкоди склав 506 653,20 грн.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Методика встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб'єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності. Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів.

Відповідно до пункту 3 Методики землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Відповідно до пунктів 4.9, 4.13, 4.20 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008р., державний інспектор проводить перевірку об'єкта в присутності керівника господарювання або уповноважених ним осіб. За результатами проведеної планової або позапланової перевірки, в тому числі спільно з іншими органами державного нагляду (контролю) державним інспектором складається уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містить перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), залежно від ресурсу, що перевірявся.

Пунктом "а" частини 1 статті 42 Закону України "Про відходи" встановлено, що особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть зокрема цивільну відповідальність за порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров'я людини та економічних збитків.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Методики розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення. Основою розрахунків розміру шкоди від засмічення земель є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що засмічена.

Згідно п. 5.3. Методики відходи, що спричинили засмічення земельної ділянки, класифікуються за 4 класами небезпеки згідно з ДСанПіН 2.2.7.029-99 "Державні санітарні правила і норми. Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення класу їх небезпеки для здоров'я населення", затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.1999 р. за №29, чинними нормативними документами у сфері поводження з відходами (додаток 5).

Однак, як вірно встановлено господарським судом, дію ДСанПіН 2.2.7.029-99 "Державні санітарні правила і норми. Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення класу їх небезпеки для здоров'я населення" зупинено з 16.09.2014 р., у зв'язку із втратою чинності постанови Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.1999 р. за №29.

Згідно довідки Управління Держземагенства у м. Харкові № 4012/08 від 27.08.2014 р. про нормативну грошову оцінку землі, категорія засміченої земельної ділянки не визначена позивачем (т. 1 а.с.43).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши, що категорію та цільове призначення земель, які перебувають у користуванні відповідача, Держекоінспекцією не визначено, клас небезпеки відходів при розрахунку збитків визначений Інспекцією за документом, дію якого зупинено, дійшов правомірного висновку про невідповідність розрахунку завданих збитків вимогам чинного законодавства.

У відповідності до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відшкодовується шкода, яка заподіяна у результаті забруднення навколишнього природного середовища й погіршенням якості природних ресурсів.

Однак, у Методиці встановлюється інше поняття, яке не передбачено діючим законодавством, а саме: "засмічення". Аналогічна думка викладена у статтях 17, 42 Закону України "Про відходи", мова йде про відповідальність тільки про забруднення - а не засмічування.

Відповідно до п. 3.2. Методики, землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

В матеріалах справи наявні докази того, що земельна ділянка, на якій було виявлено сміття, була заасфальтована (технічний звіт №23434 від березня 2015 р. - т. 1 а.с. 153-181).

Таким чином, позивачу при складанні вищезазначених розрахунків необхідно було встановити факт того, що засмічення призвело або може призвести до забруднення навколишнього середовища, що в даному випадку відсутнє.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно того, що прокурор та позивачі повинні довести, не лише сам факт засмічення земельної ділянки відповідачем, а і той факт, що таке засмічення призвело або могло призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

При цьому ані прокурором, ані позивачами не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зафіксовані в актах дії відповідача (засмічення земельних ділянок) призвели або могли призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Оскільки прокурором та позивачами не доведено факту заподіяння відповідачем шкоди внаслідок засмічення земельних ділянок, в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, тому підстави для притягнення його до цивільної відповідальності відсутні.

Крім того, згідно матеріалів зазначеного вище технічного звіту №23434, 25.12.2012 р. між відповідачем (орендодавець) та ТОВ "Коменерго-Харків" (орендар) був укладений договір оренди №32, згідно п. 1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв на підставі акту прийому-передачі виробниче приміщення на першому поверсі виробничого корпусу площею 120 кв. м та прилеглу територію площею 0,2862 га для організації виробництва продукції (т. 1 а.с. 168-170).

Факт приймання-передачі предмету договору підтверджується актами від 25.12.2012 р. (т. 1 а.с. 171, 172).

Термін дії договору, встановлений п. 8.1 - до 31.12.2014 р.

Крім того, звіт містить договір про надання послуг з вивезення великогабаритних та ремонтних відходів №299 від 14.04.2014 р., укладений між ТОВ "Коменерго-Харків" та КП "Комплекс з вивозу побутових відходів", а також акт обстеження території від 26.03.2014 р. та листування з питань щодо недопущення засмічення земельної ділянки.

Вказані документи, на думку колегії суддів, свідчать про те, що власником відходів, зафіксованих в акті №570/01-04/06-0927, можуть бути, як ТОВ "ВК "Алмаз", так і ТОВ "Коменерго-Харків". Проте, Держекоінспекцією даний факт під час проведення перевірки встановлено не було.

Таким чином, Держекоінспекцією не було достовірно визначено фактичного власника відходів, при складанні акту перевірки не зафіксовано наявність твердого покриття, розрахунок збитків виконаний у невідповідності вимогам діючого законодавства та принципам державної регуляторної політики.

Також, в порушення п. 4.23. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Харківської області не був виданий припис щодо усунення будь-яких порушень.

Ненадання припису фактично унеможливлює оскарження незаконних вимог державного інспектора у встановленому Законом порядку.

Факт відсутності припису підтверджується чинною на момент розгляду справи постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 р. у справі № 820/2065/15 за позовом ТОВ "ВК "Алмаз" до Державної екологічної інспекції в Харківській області про визнання протиправними дій, вимог та їх скасування, де суд зазначив, що правова оцінка розрахункам та правомірність дій пов'язаних з їх складанням може надаватися судом лише у випадку оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, який має обов'язковий характер і лише за умови, якщо розрахунок розміру збитків є доказом вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

У зв'язку з цим, не можуть бути визнані неправомірними і дії контролюючого органу щодо складання розрахунків шкоди на підставі висновків акту перевірки. Оскільки такі розрахунки жодних правових наслідків для суб'єкта господарювання не створюють, а тому і не можуть вважатися такими, що порушують права позивача, оскільки предметом оскарження можуть бути дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Таким чином, Харківський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що розрахунки викладені у претензіях не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 17 КАС України, яке підлягає оскарженню, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог прокурора, їх недоведеність та спростування наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 14.07.2015 р. у справі №922/869/15 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.07.2015 р. у справі №922/869/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 31.08.2015 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Бондаренко В.П.

Суддя Камишева Л.М.