РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2015Справа №910/15552/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сканді»
доПублічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача1. ОСОБА_1
2. ОСОБА_2
провизнання договору поруки припиненим
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Талай С.В. - адвокат
від відповідача:Разумова М.А. - представник за довіреністю
від третьої особи 1:ОСОБА_5 - представник за довіреністю
від третьої особи 2:ОСОБА_5 - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканді» звернулося господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання договору поруки №03.93/08-ДП1 від 18.07.2008 р. припиненим у зв'язку з тим, що відповідачем було пропущено строк пред'явлення вимоги до позивача як поручителя за вказаним договором.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 07.08.2015 р., залучено до участі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

30.07.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що оскільки основне зобов'язання, забезпечене договором поруки, не припинене, підстави для визнання припиненим такого договору поруки відсутні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.08.2015 р. розгляд справи відкладено на 14.08.2015 р. у зв'язку з неявкою представників третіх осіб.

Представник позивача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав повністю.

В судове засідання представник відповідача з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Представник третіх осіб в судове засідання з'явився, на виконання вимог ухвали суду надав письмові заяви, в яких позові вимоги визнав у повному обсязі.

В судовому засіданні 14.08.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк») (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №03.93/08-КЛ, відповідно умов якого кредитор надає позичальнику у вигляді не відновлювальної кредитної лінії кредит на споживчі потреби в сумі 350 000,00 доларів США зі сплатою 16% річних та строком кредитування по 17.07.2018 р. включно, а позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути кредитору суму кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, а також виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені цим договором.

Пунктом 6.3 вказаного договору визначено, що позивальник зобов'язується застрахувати або забезпечити страхування майновим поручителем у акредитованих кредитором страхових компаніях за власний рахунок на весь період дії цього договору на користь кредитора предмет іпотеки, переданий у забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, на умовах, погоджених з кредитором.

Відповідно до п 9.2 вказаного кредитного кредитор підвищує процентну ставку на 2% річних в порівнянні з передбаченою п. 1.4 процентною ставкою за цим договором у наступних випадках: позичальник здійснив страхування предмету застави на умовах, що не були погоджені з кредитором; страхування предмету іпотеки здійснене позичальником або майновим поручителем у неакредитованій банком страховій компанії; позичальником невиконані вимоги п. 6.3-6.6 цього договору; позичальником невиконані додаткові умови Протоколу Кредитного Комітету №128 М від 15.07.2008. При цьому, позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №03.93/08-КЛ від 18.07.2008 р., між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сканді» (поручитель) укладено договір поруки №03.93/08-ДП2 від 18.07.2008 р. (надалі - «Договір поруки»).

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника - ОСОБА_1, які виникають з умов кредитного договору №03.93/08-КЛ від 18.07.2008 р., а саме: повернути кредит в розмірі 350 000,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

Згідно з п. 1.3 Договору поруки сторони договору встановлюють, що зобов'язання поручителя перед банком є безумовним і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та кредитним договором - не потребується.

За умовами п. 2.1 Договору поруки, сторони визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі боргових зобов'язань боржника по кредитному договору, включаючи повернення суми кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафу) та відшкодування збитків, пов'язаних з неналежним виконанням зобов'язань боржником.

При цьому, поручитель зобов'язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань перед банком (п. 1.4 Договору поруки).

Пунктом 3.1 Договору поручитель підтвердив, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за зобов'язаннями боржника і будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання.

Відповідно до п. 5.1 Договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником або поручителем зобов'язань за кредитним договором та поручителем за цим договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання Договору поруки припиненим.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Стаття 1054 Цивільного кодексу України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що між відповідачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №03.93/08-КЛ, відповідно умов якого кредитор надає позичальнику у вигляді не відновлювальної кредитної лінії кредит на споживчі потреби в сумі 350 000,00 доларів США.

Частиною 1 ст.546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст.554 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №03.93/08-КЛ від 18.07.2008 р., між позивачем та відповідачем було укладено Договір поруки.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін, а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання, укладаючи договір поруки.

В пункті 9.2 кредитного договору його сторони передбачили право кредитора (Банку) підвищувати процентну ставку на 2% річних в порівнянні з передбаченою пунктом 1.4 процентною ставкою за цим договором у випадках порушення умов кредитного договору і визначили, що ця дія не потребує підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

В свою чергу, в пункті 3.1. Договору поруки визначено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за зобов'язаннями боржника. Будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання.

Відтак, на момент укладення Договору поруки позивачу було відомо про всі умови Кредитного договору, в тому числі і ті, які встановлюють право відповідача на збільшення відсоткової ставки на 2% з визначених умовами кредитного договору підстав, а тому погоджуючись на укладення Договору поруки та підписуючи його, позивач був ознайомлений з такою можливістю зміни розміру процентної ставки та надав на неї згоду.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 12.03.2015 р. у справі №910/9986/14та постанові Верховного Суду України від 16.10.2012 р. у справі № 5004/2440/11.

Таким чином, позивач, підписуючи Договір поруки, повністю погодився з усіма умовами договору кредиту і обсягом його відповідальності внаслідок підвищення процентної ставки по кредиту.

Позивач вказує, що оскільки він та боржник за кредитним договором несуть солідарну відповідальність перед відповідачем, право вимоги Банку до Товариства виникло саме з моменту невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за таким кредитним договором - з листопаду 2008 року, а з урахуванням приписів ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України припинилося через шість місяців.

В той же час, відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 р. у справі № 6-616цс15.

Відповідно до п. 5.1 Договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником або поручителем зобов'язань за кредитним договором та поручителем за цим договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Встановлений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України строк для пред'явлення вимоги до поручителя встановлений шістьма місяцями і відповідно до ст. 254 Цивільного кодексу України повинен закінчуватися у відповідне число останнього, шостого місяця строку.

При цьому, згідно ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, обчислення перебігу шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя починається з наступного дня після дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що відповідачем на надано жодного належного та допустимого в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження правомірності користування ним спірним нерухомим майном.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду належних та допустимих в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження факту повного виконання боржником за кредитним договором (ОСОБА_1) взятих на себе зобов'язань з повернення суми наданого кредиту та сплати інших передбачених платежів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено факту припинення Договору поруки у зв'язку з закінченням строку пред'явлення вимог до поручителя, а тому в задоволенні позовних вимог Товариства необхідно відмовити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканді» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко