ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2015 р. Справа №917/1528/15

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, Полтавська область,36020

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 946,77 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Любовський В.М. дов. №203 від 18.12.2014р.

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 27.08.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 946,77 грн. заборгованості за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 67 П-КП від 27.12.2012 року, з яких: 689,74 грн. - сума основного боргу, 124,25 грн. - пеня, 6,83 грн. - 3% річних, 125,95 грн. - інфляційні витрати.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. Ухвала суду від 22.07.2015 року про порушення провадження у справі та ухвала суд від 06.08.2015 року, які направлялися відповідачу на адресу: АДРЕСА_1, повернулися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

22.07.2015 року судом за електронним запитом було зроблено Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно якого станом на 22.07.2015р. ФОП ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1, тобто за адресою, яка вказана в позовній заяві та на яку направлялися ухвали суду.

Відповідно до ч.3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

Керуючись ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

27.08.2015 року від позивача до суду надійшов супровідний лист з доказами направлення акту звірки відповідачу та доказами часткових проплат.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

27.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (позивачем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 67 П-КП з додатками (арк.с.12-17).

31.12.2013 року та 31.12.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткові угоди до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 67 П-КП, якими сторони продовжували дію договору до 31.12.2014 року та до 31.03.2015 року (арк. с. 18-20).

За умовами п. 1.1 договору позивач, як постачальник, постачає природний газ відповідачу (споживачу) в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах передбачених договором.

Згідно пункту 2.9 договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

В пункті 4.6 договору сторони погодили, що у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 2.8. договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до Договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом обсяг та вартість послуг з постачання газу встановлюється відповідно даних постачальника.

На виконання умов договору позивач за період з грудня 2014 року по березень 2015 року включно поставив відповідачу природний газ в загальному обсязі 0,852 тис. куб. м. на загальну суму 6795,20 грн.

Зазначене підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу № 4 841/12-14 від 01.01.2015 року, №4 997/01-15 від 01.02.2015 року (арк. с. 21). Та актами приймання-передачі природного газу№5 137/02-15 від 01.03.2015 року, №5 310/03-15 від 01.04.2015 року (арк. с. 22), які підписані уповноваженою особою позивача та скріплені печаткою позивача і супровідним листом № 584 від 16.06.2015 р. (арк. с. 23) направлені на підписання відповідачу про, що свідчить поштовий опис від 19.06.2015 року та поштова квитанція від 19.06.2015 року (арк. с. 24-25). За даними позивача, в порушення умов договору відповідачем акти приймання-передачі газу №5 137/02-15 від 01.03.2015 року, №5 310/03-15 від 01.04.2015 року не підписано, причин відмови від підписання не повідомлено.

Як зазначає позивач, відповідач за природний газ розрахувався частково, сплативши лише 6 105,46 грн. і за ним рахується заборгованість сумі 689,74 грн., яку і просить позивач стягнути з відповідача.

Також позивачем на підставі 6.2.2. договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу пеню в сумі 124,25 грн. за період з 06.01.2015 року по 10.07.2015 року, 3% річних в сумі 6,83 грн. за період з 06.01.2015 року по 10.07.2015 року та інфляційні в сумі 125,95 грн. за період з 06.01.2015 року по 30.06.2015 року, які позивач також просить суд стягнути з відповідача.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 ГК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пред'явлення позову та розгляду справи, відповідач свої зобов'язання за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 67 П-КП від 27.12.2012 року не виконав.

Судом встановлено, що актами приймання-передачі природного газу № 4 841/12-14 від 01.01.2015 року, №4 997/01-15 від 01.02.2015 року, №5 137/02-15 від 01.03.2015 року, №5 310/03-15 від 01.04.2015 року (арк. с. 21-22), підтверджується факт поставки позивачем відповідачу природного газу на загальну суму 6795,20 грн.

Отже, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України не повністю оплатив отриманий ним природний газ і заборгованість останнього складає 689,74 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Підпунктом 6.2.2. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних положень позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 124,25 грн. за період з 06.01.2015 року по 10.07.2015 року, 3% річних в сумі 6,83 грн. за період з 06.01.2015 року по 10.07.2015 року та інфляційні в сумі 125,95 грн. за період з 06.01.2015 року по 30.06.2015 року.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку вимог щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних з урахуванням моменту виникнення заборгованості та часткової оплати, суд визнає їх правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 689,74 грн. основного боргу, 124,25 грн. пені, 6,83 грн. 3% річних та 125,95 грн. інфляційних, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України відшкодування витрат з оплати судового збору покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, буд. 2-а, м. Полтава, 36020, ідентифікаційний код 03351912, р/р 6424 в ПАТ КБ "Преміум", МФО 339555) 689,74 грн. основного боргу, 124,25 грн. пені, 6,83 грн. 3% річних та 125,95 грн. інфляційних, 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31.08.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.