КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа№ 910/6404/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Данилевський О.М. - представник, дов. № 14-89 від 18.04.2014;

від відповідача: Деркач Т.Г. - представник, дов. № 67/16 від 25.06.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015

у справі № 910/6404/13 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 3 289 638,09 грн.

На підставі ст.ст. 69, 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 у справі № 910/6404/13 продовжено строк розгляду апеляційної скарги у справі № 910/6404/13; розгляд апеляційної скарги у справі № 910/6404/13 відкладено на 17.08.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 у справі № 910/6404/13 позов задоволено частково; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2 625 742,56 грн. заборгованості, 262 059,70 грн. інфляційних нарахувань, 234 158,69 грн. три проценти річних, 68 820,00 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 2 625 742,56 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 ГПК України не спростований; матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за поставлений позивачем природний газ не провів, тому, є таким, що прострочив виконання зобов'язання; позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків від інфляції та трьох процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме: інфляційних втрат у розмірі 262 059,70 грн., нарахованих за період з 01.04.2010 по 15.06.2011 та 234 158,69 грн. трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.04.2010 по 20.03.2013, в іншій частині вказаних вимог слід відмовити, у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 у справі № 910/6404/13 скасувати, в частині задоволення вимоги про стягнення річних в сумі 20 885,16 грн., з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині річних в сумі 20 885,16 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає, що рішення, в частині стягнення 3% річних у розмірі 20 885,16 грн. прийняте з порушенням норм матеріального права - ст.ст. 266, 267 ЦК України та процесуального права - ст.ст. 33, 34, 84 ГПК України, що є підставою для його оскарження; про розгляді справи суд ухилився від дослідження усіх обставин справи з метою всебічного та об'єктивного розгляду справи та надав перевагу доказам однієї сторони, що є порушенням ст. 43 ГПК України.

На думку скаржника, судом порушено норми матеріального права - ст.ст. 525, 526, 530, 549-551, 599, 601 ЦК України, ст.ст. 231, 232 ГК України та процесуального права - ст.ст. 4-7, 34, 43, 81, 83 ГПК України.

17.08.2015 через відділ документального забезпечення суду від скаржника надійшло доповнення від 17.08.2015 до апеляційної скарги, у якому скаржник просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 у справі № 910/6404/13 в частині стягнення з відповідача 409 064,46 грн. інфляційних втрат та 254 876,87 грн. трьох відсотків річних і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 409 064,46 грн. інфляційних втрат та 254 876,87 грн. трьох відсотків річних.

Доказів надсилання позивачу копії зазначеного доповнення до апеляційної скарги від 17.08.2015 скаржником не надано.

Також скаржником не надано документів, що підтверджують доплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У судовому засіданні представник позивача повідомив, що необізнаний із доповненням до апеляційної скарги від 17.08.2015 та заперечував проти його прийняття.

Згідно із ст. 94 ГПК України апеляційна скарга подається у письмовій формі і повинна містити, у тому числі, вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, а також підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення, з посиланням на законодавство і матеріали, що є у справі або подані додатково.

Відповідно до ст. 95 ГПК України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у сторони відсутні.

Як свідчить зміст доповнення до апеляційної скарги від 17.08.2015, у ньому зазначені інші вимоги, ніж в апеляційній скарзі, та інші підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення, отже, у цьому документі йдеться не лише про доповнення, а й про зміну апеляційної скарги.

Однак, скаржником порушено вимоги ст. 95 ГПК України, а саме, не надіслано іншій стороні у справі копію зазначеного доповнення і доданих до нього документів, крім того, збільшуючи розмір оскаржуваної суми, скаржником не подано доказів доплати судового збору.

Враховуючи подання скаржником доповнення до апеляційної скарги з порушенням норм процесуального права, заперечення представника позивача проти прийняття доповнення до апеляційної скарги, неможливість відкладення розгляду справи через сплив строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів не приймає доповнення до апеляційної скарги від 17.08.2015 у справі № 910/6404/13, яке подане у процесі розгляду апеляційної скарги та залишає його без розгляду.

17.08.2015 відповідач через відділ документального забезпечення суду подав клопотання про зупинення розгляду справи № 910/6404/13 до вирішення спору у справі № 910/15062/15.

Підставою для зупинення апеляційного провадження у справі № 910/6404/13 скаржником зазначено подання ним апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі № 910/15062/15.

Розглянувши подане клопотання, враховуючи ту обставину, що у справі № 910/15062/15 рішення суду першої інстанції прийняте 29.07.2015, а у даній справі № 910/6404/13 переглядається рішення, яке було прийняте 30.04.2015, тобто на момент прийняття останнього, рішення у справі № 910/15062/15 було відсутнім, отже, ще не було й встановлення зазначеним рішенням обставин, які могли б мати значення для рішення у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 79 ГПК України для зупинення апеляційного провадження у справі № 910/6404/13, у зв'язку із чим клопотання скаржника залишається без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 2 625 742,56 грн., суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, в розмірі 409 064,46 грн., трьох відсотків річних у сумі 254 876,87 грн.; судового збору.

30.04.2015 відповідачем до господарського суду першої інстанції подано відзив на позовну заяву в якому, зокрема, відповідач просить застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.06.2009 між позивачем та відповідачем укладено договір № 06/09-414-Р поставки природного газу, відповідно до п. 1.1 якого позивач, за договором постачальник, передає відповідачу, за договором покупцю, в 2009 році у власність природний газ власного видобутку з ресурсу IV кварталу 2006 року для потреб підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електричних станцій і централей та котелень промислових підприємств, зокрема, блочних (модульних) котелень (в обсягах, що використовуються на виробництво теплової енергії для населення, бюджетних установ та організацій), в тому числі для реалізації через газорозподільні підприємства, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору № 06/09-414-Р позивач передає відповідачу газ в обсязі 4 809 042 куб.метрів.

Згідно із п.п. 3.4, 3.5 договору № 06/09-414-Р факт передачі газу підтверджується актами приймання-передачі газу, які підписують уповноважені представники сторін виключно в обсязі, який зазначений у письмовому замовленні відповідача протягом 3-х робочих днів з дня надання відповідачем такого замовлення; акти приймання-передачі газу складаються у 2 оригінальних примірниках; вказаний акт є підставою для розрахунків.

Ціна за 1000 кубічних метрів газу становить 473,80 грн., крім того, податок на додану вартість - 20% - 94,74 грн., ціна газу разом із ПДВ - 568,56 грн. (п. 4.1 договору № 06/09-414-Р).

Факт постачання позивачем відповідачу газу на загальну суму 2 625 742,56 грн. згідно із умовами договору № 06/09-414-Р та одержання його відповідачем підтверджується підписаними представниками позивача та відповідача актами прийому-передачі газу № 10/06-4 від 26.11.2009 на суму 2 469 388,56 грн. та № 06/09-414-Р-1 від 26.11.2009 на суму 156 354,00 грн., належним чином засвідчені копії яких, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до п. 5.1 договору № 06/09-414-Р, в редакції додаткової угоди № 1 від 14.06.2011, розрахунки за газ відповідач здійснює на підставі цього договору грошовими коштами у національній валюті України шляхом їх перерахування виключно на поточний рахунок позивача протягом 20-ти банківських днів з дати підписання зазначених у пункті 3.4 актів приймання-передачі газу.

Таким чином, враховуючи умови п. 5.1 договору № 06/09-414-Р, відповідач повинен був оплатити поставлений позивачем газ згідно із актами прийому-передачі від 26.11.2009 за № 10/06-4 та № 06/09-414-Р-1 до 25.12.2009.

Згідно із статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України, в редакції, чинній на час укладення договору № 06/09-414-Р, передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем не здійснено оплату за поставлений позивачем газ, відповідно до умов договору № 06/09-414-Р, доказів сплати позивачу заборгованості у розмірі 2 625 742,56 грн., відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений газ згідно із договором № 06/09-414-Р у розмірі 2 625 742,56 грн., є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У розрахунку, доданому до позовної заяви, позивачем вказано період нарахування 254 876,87 грн. 3% річних за період прострочення з 25.12.2009 по 20.03.2013 та 409 064,46 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 16.12.2009 по 15.06.2011.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу, апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що суми 3% річних у розмірі 254 876,87 грн. та інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 409 064,46 грн. є правильними, при цьому слід зазначити, що хоча позивачем і вказано початок періоду інфляційних нарахувань 16.12.2009, інфляційні нарахування за грудень 2009р. не здійснені, відповідно до листа "Рекомендації Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р.

Як вбачається із матеріалів справи, позов пред'явлено 01.04.2013.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Враховуючи положення ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України та заяву відповідача про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, у позові в частині стягнення з відповідача 20 718,18 грн. 3% річних та 147 004,76 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу належить відмовити, у зв'язку із пропуском позовної давності.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача сум 3% річних у розмірі 234 158,69 грн. за період з 01.04.2010 по 20.03.2013 та інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 262 059,70 грн. за період з 01.04.2010 по 15.06.2011 є такими, що пред'явлені у межах позовної давності та підлягають задоволенню.

Розрахунок сум 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу здійснений за допомогою програми "Калькулятор:Ліга:Закон".

Згідно із ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Однак, із матеріалів справи не вбачається та позивачем не наведено поважних причин пропущення позовної давності, отже, немає підстав для висновку про існування зазначених поважних причин.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржником на підтвердження доводів щодо порушень норм матеріального та процесуального права не наведено конкретних обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Також скаржником не надано контррозрахунків, які б спростовували розрахунок, доданий позивачем до позовної заяви.

Апеляційний господарський суд не вбачає порушень та неправильного застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 у справі № 910/6404/13 залишити без змін, апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" без задоволення.

2. Справу № 910/6404/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 20.08.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха