ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2015 р.Справа № 922/3911/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Тернопільський завод "Оріон", м. Тернопіль
до державного підприємства "Завод ім.В.О. Малишева", м. Харків
про стягнення коштів
за участю :

позивача - ОСОБА_2 - за дов.;

відповідача - ОСОБА_3 - за дов.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Тернопільський завод "Оріон" звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" заборгованість за поставлену продукцію в розмірі 131686,90 грн.

Представник позивача в призначене судове засідання зявився, підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в призначене судове засідання зявився, надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень на позов, в звязку з чим справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

23.04.2009 р. між ВАТ "Тернопільський завод "Оріон" (постачальник) та ДП "Завод ім. В.О. Малишева" (покупцем) було укладено договір поставки № 7/160 дп., згідно умов якого постачальник зобов"язується поставити продукцію, а замовник - прийняти та своєчасно оплатити її, найменування, марка та кількість якої вказується в специфікації, яка є невід"ємною частиною договору, на умовах, що викладені в договорі.

П. 5.1. договору передбачено, що оплата за кожну партію поставленої продукції проводиться передоплата замовником в розмірі 50% від суми договору за рахунок коштів, отриманих від Міністерства оборони України, інші 50% суми оплачується протягом 10 банківських днів після поставленої пролукції, що складає остаточний розрахунок по договору. Розрахунок проводиться у безготівковій формі прямого перерахування коштів на рахунок постачальника.

Позивач вказує а те, що відповідач не виконує зобов"язання по оплаті поставленої продукції та зазначає, що заборгованість складає 131686,90 грн. та строк для оплати за поставлену продукцію закінчився 31.12.2012 р. згідно додаткової угоди від 23.06.2010 р. до договору № 7/160 дп від 23.04.2009 р.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

П. 5.1. договору передбачено, що оплата за кожну партію поставленої продукції проводиться передоплата замовником в розмірі 50% від суми договору за рахунок коштів, отриманих від Міністерства оборони України, інші 50% суми оплачується протягом 10 банківських днів після поставленої пролукції, що складає остаточний розрахунок по договору. Розрахунок проводиться у безготівковій формі прямого перерахування коштів на рахунок постачальника.

Згідно п. 5.2. договору, залишок - 50% від суми договору покупець сплачує постачальнику протягом десяти банківських днів з моменту надходження грошових коштів від Міністерства оборони України в кількості кінцевого розрахунку по контракту на модернізацію військової техніки.

Умовами п. 1.2. договору передбачено, що поставка продукції по даному договору здійснюється в рамках виконання державного контракту між Міністерством оборони України та ДП "Завод ім. Малишева" на модернізацію військової техніки.

Як встановлено судом поставка продукції по спірному договору здійснювалась в рамках виконання державного контракту між Міністерством оборони України та ДП "Завод ім. Малишева" на модернізацію військової техніки відповідно до державного контракту від 27.04.2009 р. № 247/1/09/10, що був укладений між Міністерством оборони України та ДП "Завод ім. Малишева".

Відповідно до наданої до справи довідки за підписами першого заступника генерального директора та головного бухгалтера підприємства відповідача (а.с.58) грошові кошти від Міністерства оборони України в якості кінцевого розрахунку по контракту на модернізацію військової техніки не надходили, заборгованість Міністерства оборони України перед ДП "Завод ім. Малишева" на теперішній час складає 19077380,00 грн.

Згідно ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Сторони, в договорі № 7/160 дп від 23.04.2009 р. погодили, що оплата продукції здійснюється відповідачем протягом десяти банківських днів з моменту надходження грошових коштів від Міністерства оборони України в якості кінцевого розрахунку по контракту на модернізацію військової техніки.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що на підставі ст. 14, 526, 530 ЦК України, п.п.1.2,5.1,5.2 договору № 7/160 дп від 23.04.2009 р., та у зв"язку з відсутністтю надходження грошових коштів від Міністерства оборони України в якості кінцевого розрахунку по контракту на модернізацію військової техніки, строк зобов"язання відповідача щодо кінцевого розрахунку за поставлену продукцію за спірним договором не настав, а отже, відповідно, і не мало місце порушень з боку відповідача умов договору в частині проведення розрахунків.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними, у зв"язку з чим відмовляє в позові повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються на позивачеві.

Керуючись ст. ст. 526, 530 ЦК України, ст. ст. 1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Повне рішення складено 18.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_1

справа № 922/3911/15