РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015Справа №910/14226/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку»

До Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

Про стягнення 3 207 189,94 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Дяденко Н.В. представник за довіреністю № 50 від 31.03.15.

Від відповідача: Печерний С.Л. представник за довіреністю № 2-269 від 29.12.14.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 67 096 470,69 грн.

Пред'явлені позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № ККPOSKG201670.002 від 11.12.13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.15. порушено провадження у справі № 910/14226/15 та призначено її до розгляду на 09.07.15.

09.07.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що ним було сплачено суму основного боргу в розмірі 65 000 000,00 грн. та 3 383 561,65 грн. простроченої заборгованості по процентам.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 09.07.15. та 21.07.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 21.07.15., 17.08.15.

17.08.15. позивачем через відділ діловодства суду на підставі ст. 22 ГПК України було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 207 189,94 грн., а саме: 2 715 394,86 грн. - простроченої заборгованості по процентам та 491 795,08 грн. - пені.

Вказану заяву про зменшення розміру позовних вимог прийнято господарським судом, отже має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

17.08.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 17.08.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 25.08.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

Позивач в судовому засіданні 25.08.15. підтримав свої позовні вимоги з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні 25.08.15. проти позову заперечував та просив припинити провадження у справі.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/14226/15.

В судовому засіданні 25.08.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.14. № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.14. № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким з 28.11.14. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВБР» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Міхна Сергія Семеновича. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВБР» запроваджено строком на три місяці з 28.11.14. по 27.02.15.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 44 від 27.02.15. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» до 27.03.15. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» Міхна Сергія Семеновича до 27.03.15. включно.

Виконавча дирекція Фонду своїм рішенням від 27.03.15. № 077/15 продовжила повноваження Міхна Сергія Семеновича на тимчасову адміністрацію ПАТ «ВБР» з 27.03.15. до дня отримання Фондом рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВБР».

11.12.13. між позивачем (далі - Банк) та відповідачем (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір № ККPOSKG201670.002 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Банк відкрив Позичальнику поновлювальну кредитну лінію в сумі, яка не може перевищувати 120 000 000,00 грн. на строк до 10.12.14. з процентною ставною 20,0% річних.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 7.1 з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Пунктом 2.3. Кредитного договору встановлено, що моментом (днем) надання Кредиту вважається день перерахування грошових коштів на відповідні рахунки, визначені в заяві Позичальника.

За твердженням позивача, що не заперечується відповідачем, та у відповідності до матеріалів справи, Банк виконав свої обов'язки згідно приписів Договору в повному обсязі (розпорядження на видачу траншу по кредиту від 12.12.13. та 13.12.13., заява Позичальника, виписка по особовому рахунку відповідача).

Однак з наданих позивачем банківських виписок вбачається невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором належним чином та в повному обсязі, в тому числі щодо своєчасної сплати процентів, що призвело до накопичення наступного боргу: 2 715 394,86 грн. - простроченої заборгованості по процентам та 491 795,08 грн. - пені.

Судом враховано, що відповідачем 16.06.15. було сплачено 65 000 000,00 грн. з призначенням платежу: погашення кредитної лінії згідно кредитного договору № ККPOSKG201670.002 від 11.12.13., що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача.

Листом № 2815 від 11.06.15. Банк повідомив відповідача, що кредитним комітетом прийнято рішення встановити наступну черговість погашення за кредитним договором:

- в першу чергу - прострочена заборгованість за основною сумою боргу в другу чергу- прострочена заборгованість за процентами

- в третю чергу - документально підтверджені витрати банку, пов'язані з одержанням виконання по цьому Договору

- в четверту чергу - нараховані проценти;

- в п'яту чергу - основна сума боргу, строк сплати якої настав;

- в шосту чергу - основна сума боргу, строк сплати якої не настав;

- в сьому чергу - штрафи, пені, інші витрати Банку.

Відповідач заперечує проти позову, та зазначає, що зобов'язання відповідача перед Банком щодо сплати залишку несплаченої заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 2 715 3974,56 грн. були припинені 22.06.15. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, про що позивачу було надано заяву відповідача від 22.06.15. № 8128/8-001. Крім того, відповідач посилається на те, що з 11.06.15. зобов'язання відповідача зі сплати пені було припинено на підставі ст. 605 ЦК України та ч. 1 ст. 202 ГК України внаслідок прощення боргу позивачем.

З такими доводами відповідача суд не погоджується з огляду на викладене нижче.

Відповідно до п. 2.4 Договору встановлено, що періодом сплати відсотків, визначено період часу: щомісячно до 5-го числа включно місяця, наступного за звітним - за користування фактично залученими Позичальником кредитними ресурсами і межах ліміту - у вигляді нарахованих відсотків, а у останній місяць користування кредитним ресурсами - у день кінцевого терміну повернення кредитних ресурсів. Нарахування відсотків здійснюється з дати першого перерахування коштів з позичкового рахунку Позичальника на дату повного і остаточного повернення Позичальником усіх отриманих від Банка в меж; ліміту кредитної лінії коштів. При цьому, для розрахунку відсотків використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці і фактичної кількості днів у році. Заборгованість за процентами погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з перерахування коштів з позичкового рахунку Позичальника. При несплаті процентів у зазначений строк, вони вважаються простроченими.

Пунктом 2.7 Договору передбачено, що розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п. 4.2.1 Договору Позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти за фактичний строк користування кредитом, виконувати всі свої зобов'язання у строки, передбачені Договором.

18.06.15. відповідачем було надано платіжне доручення № 7273 на суму 668 166, 79 грн. з призначенням платежу: часткова сплата відсотків за користування кредитними коштами за період з 01.04.15. по 15.06.15.

Станом на 16.06.15. згідно розрахунку заборгованості прострочена заборгованість за процентами складала 3 383 561, 65 грн.

Отже, непогашеними залишилися відсотки в сумі 2 715 394, 56 грн.

22.06.15. відповідач звернувся до позивача з Заявою про припинення зобов'язань заліком зустрічної однорідної вимоги.

У відповідь на дану заяву позивач листом вих. № 4077 від 10.07.15. повідомив відповідача, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 27.11.14. № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.14. № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким з 28.11.14. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку», рішення № 44 від 27.02.15. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» до 27.03.15. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» Міхна Сергія Семеновича до 27.03.15. включно, рішення від 27.03.15. № 077/15 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про продовження повноваження уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «ВБР» з 27.03.2015 р. до дня отримання Фондом рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВБР».

Окремим способом припинення правовідношення є зарахування (ст. ст. 603, 604, 605 ЦК України).

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Господарське зобов'язання може бути припинено зарахуванням страхового зобов'язання, якщо інше не випливає з закону або змісту основного чи страхового зобов'язання.

Таким чином, за змістом статей 203 ГК України, 601 ЦК України зарахування являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Зарахування є односторонньою угодою, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (п. 31 інформаційного листа ВГСУ від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»).

Умовою, за наявності якої можливе припинення зобов'язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання. Якщо ж одна зі сторін звернулась із заявою про зарахування, а інша сторона зобов'язання звернулась до суду з позовом про стягнення тієї суми, на яку проводиться зарахування зустрічної вимоги, тобто фактично наявним є протиставлення цій вимозі заперечення відносно характеру, терміну, розміру виконання тощо, то в такому випадку спір підлягає судовому розгляду (вказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 14.03.06. у справі № 8/600).

Позивач вимогу відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог не визнав, в зв'язку з чим між сторонами існує спір щодо заборгованості в розмірі 3 207 189,94 грн., а направлення відповідачем заяви про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не припиняє відповідно до закону його обов'язку щодо своєчасного перерахування грошових коштів за Договором.

Також пунктом п'ятим статті 602 ЦК України передбачено, що зарахування зустрічних вимог не допускається у випадках, встановлених договором або законом. Такі обмеження встановлені розділом 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» де зазначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів Банку та не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Зважаючи на наведене суд розглядає заявлені до відповідача позовні вимоги по суті.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вимоги позивача полягають у сплаті боргу щодо нарахованих відсотків і пені.

При цьому, позивач звертався до відповідача з листом № 5969 від 23.03.15. з вимогою сплатити наявну заборгованість.

Оскільки відповідач отримав відповідні кредитні кошти, однак порушив зобов'язання зі сплати відсотків, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 715 394,86 грн. простроченої заборгованості по процентам.

Згідно зі ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Поняттям "штраф" та "пеня" дано визначення ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України.

Відповідно до зазначеної норми, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 6.3 Договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом Банк має право нарахувати Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

Позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 491 795,08 грн., розрахунок якої є вірним.

Відповідач посилається на те, що зобов'язання відповідача зі сплати пені припинено на підставі ст. 605 ЦК України, оскільки позивач в листі № 2815 від 11.06.15. вказав на те, що Банк готовий не стягувати в судовому порядку пеню за порушення термінів сплати процентів, яка нараховується з 18.02.15. до повного погашення основного боргу і процентів за Договором.

Відповідно до ст. 605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Разом з тим, оскільки відповідач повного погашення процентів за Договором не здійснив, позивач скористався своїм правом на звернення до суду з позовом про стягнення, зокрема, пені за Договором за прострочення заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання ним зобов'язань за Договором.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки за спірним Договором, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

В даному випадку, позов подано до суду від імені позивача уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору.

Таким чином, з відповідача в доход Державного бюджету України підлягає стягненню 64 143,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, б. 9/1; ідентифікаційний код 30019801) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» (01135, м. Київ, вул. Чорновола В'ячеслава, б. 25; ідентифікаційний код 36470620) 2 715 394 (два мільйони сімсот п'ятнадцять тисяч триста дев'яносто чотири) грн. 86 коп. - простроченої заборгованості по процентам та 491 795 (чотириста дев'яносто одну тисячу сімсот дев'яносто п'ять) грн. 08 коп. - пені.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, б. 9/1; ідентифікаційний код 30019801) в доход Державного бюджету України 64 143 (шістдесят чотири тисячі сто сорок три) грн. 80 коп. судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.08.15.

Суддя Т.М. Ващенко