ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" серпня 2015 р.Справа № 924/917/15

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСЕРВІС" м. Кам'янець-Подільський

до Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради м. Кам'янець - Подільський

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 міської ради м. Кам'янець-Подільський

про визнання недійсним договору оренди приміщення №18-02/15 від 10.02.2015р.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 15.06.15р.

відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №08-14/666 від 01.07.15р.

третьої особи: не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір оренди приміщення №18-02/15 від 10.02.2015р. укладений з відповідачем обґрунтовуючи позовні вимоги наявними в матеріалах справи доказами.

Представник позивача в судове засідання з'явився та позовні вимоги підтримав.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують обґрунтовуючи наступним. На підставі витягу з протоколу конкурсної комісії за надання в оренду майна комунальної власності територіальної громади Кам'янця-Подільського та розглянувши заяву ТОВ "Техносервіс" від 19.12.2011р. було прийнято рішення виконавчого комітету міської ради від 26.01.2012р. № 23 яким продовжено термін дії договору оренди приміщення за адресою вул. Огієнка, 55 до 3-х років на підставі якого з Позивачем було укладено договір оренди приміщення від 26.01.2012р. № 31-01/12 термом дії до 01.12.2014р. 14.01.2015р. Позивач до закінчення договору оренди приміщення звернувся до міської ради із заявою про продовження договору оренди приміщення за вище вказаною адресою. Розглянувши дану заяву виконавчим комітетом міської ради прийнято рішення від 29.01.2015р. № 95 "Про продовження договору оренди нежитлового приміщення комунальної власності за адресою вул. Огієнка, 55 для загального використання".

Відповідач вважає що вказані рішення виконавчого комітету міської ради прийняті у відповідності до чинного законодавства. Крім того, порушення прав Позивача, на його думку, слід вважати з моменту прийняття рішення виконавчого комітету міської ради 26.01.2012р. № 123 на виконання якого укладено договір оренди приміщення від 26.01.2012р. № 31-01/12 та передано нежитлове приміщення загальною площею 16,5 кв.м. актом прийому-передачі, який є невід'ємною частиною договору. З огляду на зазначене, ст. 261 ЦК України вважає, що строк позовної давності сплив 26.01.15р.

Вказує, що посилання Позивача на ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вирвано з контексту і стосується нерухомого майна (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та іншого окремого індивідуально визначеного майно підприємств. Позивач керується у позовній заяві нормами Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", що на думку відповідача є помилковим, оскільки дія Закону стосується виключно житлового фонду, де допоміжні приміщення є об'єктом права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, що посвідчуються єдиним документом свідоцтвом на про право власності на квартиру, тому не може застосовуватись як принцип аналогії Закону. В позові просить відмовити.

У запереченнях на відзив, що надійшли до суду 07.07.15р. позивач вказав, що порівнюючи редакції договорів оренди приміщення №31-01/12 від 26.01.12р. та №18-02/15 від 10.02.15р. можна встановити, що вони є різними. А тому позивач вважає, що не відбулось автоматичного продовження дії договору оренди приміщення від 26.01.15р.

Зауважує, що оскільки чинне законодавство не містить такої процедури продовження строку дії договору, як укладення нового договору, а лише передбачає внесення змін до існуючого договору, шляхом укладення додаткових угод до нього, то можна стверджувати, що укладення нового договору, причому на змінених умовах та на змінений строк (термін) є ні чим іншим, як укладення нового автономного договору, який окрім як предмету та сторін, не має жодного юридичного зв'язку із попереднім правочином. У зв'язку із викладеним вважає, що термін позовної давності, до вимог позивача не сплив.

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, письмової позиції з приводу заявленого позову суду не подала.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

09.04.2004р. між Управлінням комунального майна виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради (продавець) та ТОВ "ТЕХНОСЕРВІС" (покупець) укладено договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу відповідно до п.1.1 якого позивачем придбано нежитлове приміщення загальною площею 173,1 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Огієнка, 55.

10.02.15р. між Департаментом економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради (орендодавець) та ТОВ "ТЕХНОСЕРВІС" (орендар) укладено договір оренди приміщення №18-02/15 предметом якого є нежитлове приміщення комунальної власності територіальної громади м. Кам'янця - Подільського, яке знаходиться на балансі Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що відповідно до рішення виконавчого комітету №95 від 29.01.15р. "Про продовження договору оренди нежитлового приміщення комунальної власності за адресою: вул. Огієнка, 55" продовжуються орендні відносини між орендодавцем та орендарем щодо оренди нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Кам'янець - Подільський, вул. Огієнка, загальною площею 16,9 кв.м для загального користування.

Дія даного договору встановлена з 02.12.14р. по 30.11.17р. (п.1.3).

Відповідно до технічного паспорту виданого 24.01.2008р. орендовані площі становлять сходи та сходинкові площадки.

Згідно інформації наданої виконкомом Кам'янець-Подільської міської ради на запит позивача загальна площа приміщень комунальної власності за адресою вул. Огієнка, 55, яка знаходиться на балансі Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради складає 100,15кв.м; 100,15кв.м площа загального користування. Орендарі, які орендують нежитлові приміщення за адресою вул. Огієнка, 55: ФОП ОСОБА_4 -1,35 кв.м для загального користування, ФОП ОСОБА_5 - 1,30кв.м для загального користування, ТОВ "ТЕХНОСЕРВІС" 16,9кв.м для загального користування, ВАТ "ОСОБА_6 Аваль" - 41,2кв.м для загального користування.

20.04.15р. позивач звернувся із заявою до Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради із заявою про скасування рішення №95 віл 29.01.15р. та розірвання договору оренди приміщення №18-02/15 від 10.02.15р. з 01.05.15р.

Листом від 18.05.15р. (№08-14/499) відповідач повідомив про відмову у задоволенні даної заяви ТОВ "ТЕХНОСЕРВІС".

Позивач вважаючи, що договір оренди приміщення №18-02/15 від 10.02.2015р. суперечить чинному законодавству звернувся із позовом до суду про визнання його недійсним.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке :

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 760 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Судом встановлено, що ТОВ "ТЕХНОСЕРВІС" згідно Договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 09.04.2004р. №18-02/15 є власником нежитлового приміщення (173,1кв.м) яке розташоване за адресою: м. Кам'янець-Подільський вул.Огієнка,55.

Разом з тим, судом також встановлено, що обєктом оспорюваного Договору є приміщення площею 16,9 кв.м. яке входить до площі приміщень загального користування по вул. Огієнка 55 (100,15кв.м) якими користуються також інші орендарі (лист виконкому Кам'янець-Подільської міської ради від 20.03.15р.). Відповідно до технічного паспорту орендовані площі становлять сходинкові площадки та сходи 1, 2, 3 поверхи.

Згідно з ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

У відповідності до ст. 186 Цивільного кодексу України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, головною визнається та річ, яка сама по собі задовольняє повну потребу особи в її господарській чи побутовій діяльності, а приналежністю вважається та річ, яка робить користування головною річчю більш зручним або ефективним і при цьому самостійно задовольняти потребу особи не може.

Статтею 187 Цивільного кодексу України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Таким чином, сходи та сходинкові площадки, які були передані ТОВ "ТЕХНОСЕРВІС" згідно Договору оренди приміщення від 10.02.15р. №18-02/15 є саме допоміжними приміщеннями, які призначені для обслуговування та забезпечення експлуатації нежитлової будівлі по вул. Огієнка, 55 в м. Кам'янець-Подільський.

Крім того, оцінюючи обєкт Договору оренди приміщення від 10.02.15р. №18-02/15 у розрізі ст.ст. 186, 187 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що допоміжні приміщення, передані ТОВ "ТЕХНОСЕРВІС" до умов оспорюваного договору, є приналежністю нежитлової будівлі по вул. Огієнка 55 у м. Кам'янець-Подільський, яка, в свою чергу є головною річчю у розумінні вищевказаних норм законодавства (в т.ч. належного позивачу на праві власності нежилого приміщення).

Між тим, у відповідності до ч. 2 ст. 186 Цивільного кодексу України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що нежитлове приміщення площею 16,9 кв.м. по вул. Огієнка, 55 у м. Кам'янець-Подільський, яке є обєктом оспорюваного договору, а саме: сходи та сходинкові площадки не можуть бути самостійним обєктом оренди та використовуватись незалежно від головної речі - будівлі по вул. Огієнка, 55 у м. Кам'янець - Подільський.

Також суд із врахуванням викладених вище норм законодавства, вважає за необхідне зазначити, що відповідач не будучи власником нежитлового приміщення по вул. Огієнка 55 (головної речі) не мав права на передачу в оренду допоміжних приміщень (сходів та сходинкових площадок).

Таким чином, обєктами вказаного договору мали бути нежитлові приміщення, що, в свою чергу виключає можливість передачі в орендне користування окремо сходів та сходинкових площадок.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. (п.п.2.1 постанови ПВГСУ від 29.05.13р. №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними).

Отже, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

З огляду на те, що положеннями чинного законодавства України, яке регулює орендні відносини, передбачена можливість передання в оренду речі, визначеної індивідуальними ознаками, а не приналежності головної речі, суд дійшов висновку, що Договір оренди приміщення №18-02/15 від 10.02.15р. не відповідає нормам законодавства (ст.ст. 181, 186, 187, 759 Цивільного кодексу України), що згідно ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

Судом також враховується, ч.3 ст. 207 ГК України якою передбачена можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. (п.2.7 постанови ПВГСУ від 29.05.13р. №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання недійсним Договору оренди приміщення №18-02/15 від 10.02.15р. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються доданими до позову доказами.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у зв'язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст.12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСЕРВІС" м. Кам'янець-Подільський до Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради м. Кам'янець - Подільський за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 міської ради м. Кам'янець-Подільський про визнання недійсним договору оренди приміщення №18-02/15 від 10.02.2015р. задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди приміщення №18-02/15 від 10.02.15р. укладений між Департаментом економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСЕРВІС" із припиненням на майбутнє.

Стягнути з Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Кам'янець-Подільської міської ради (м. Кам'янець - Подільський майдан Відродження 1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСЕРВІС" (м. Кам'янець-Подільський вул. Огієнка, 55 ) - 1218грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 25.08.2015р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 2 примірники: 1 - до матеріалів справи, 2 - третій особі (м. Кам'янець - Подільський майдан Відродження, 1).