ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.08.2015р. Справа №908/2928/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ,

до відповідача: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь,

про стягнення 45812,70 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь про стягнення:

- боргу за активну електроенергію у розмірі 39038,14 грн, спожиту у листопаді, грудні 2014 року;

- 3% річних у розмірі 246,18 грн, нарахованих з 28.11.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у листопаді, грудні 2014 року;

- суми інфляційних у розмірі 3901,27 грн, нарахованих з 01.12.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у листопаді, грудні 2014 року;

- пені у розмірі 2627,11 грн, нарахованої з 28.11.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у листопаді, грудні 2014 року.

Ухвалою від 29.04.2015р. господарського суду Запорізької області вказану позовну заяву з додатками направлено за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.05.2015р. (суддя Соболєва С.М.) за вказаною позовною заявою порушено провадження по справі №908/2928/15.

23.06.2015р. у звязку з відсутністю судді Соболєвої С.М., здійснено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок чого її передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №310 від 29.06.1992р. на користування електричною енергією, внаслідок чого у Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» утворилась заборгованість за активну електроенергію в сумі 39038,14 грн, що стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Відповідач у відзиві №386 від 02.06.2015р. з позовними вимогами в частині стягнення основного боргу погодився, проти задоволення вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних збитків заперечив.

Крім того, відповідач надав клопотання №387 від 02.06.2015р. про розстрочку виконання рішення суду у справі на 12 місяців.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 29.06.1992р. між позивачем (енергопостачальна організація) та відповідачем (абонент) було підписано договір №310 на користування електричною енергією.

За приписами п.2.15 вказаного договору останній укладений на строк до 31.12.1997р., вступає в силу з 29.06.1992р. та може бути продовжений на наступний строк, якщо не надійде заяви однієї зі сторін про його перегляд або відмову від договору.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, враховуючи зміст пояснень позивача №51юр-1375/15 від 14.07.2015р., суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувалися кожний наступний строк та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Вказані висновки суду також підтверджуються тим, що, зокрема, 05.06.2012р., 12.09.2007р. сторонами вносились зміни в зазначений договір шляхом підписання додаткових угод.

Відповідно до п.1.1 договору №310 від 29.06.1992р. енергопостачальна організація зобовязалась відпускати електроенергію абоненту у відповідності зі встановленими договором велечинами.

У листопаді та грудні 2014 року постачальник поставив споживачу активну електроенергію на загальну суму 39038,14 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), а саме:

- за листопад 2014 року на суму 17130,36 грн (11573 кВт/год),

- за грудень 2014 року на суму 21907,78 грн (14510 кВт/год).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті поставленої електричної енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення боргу за активну електроенергію в сумі 39038,14 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами п.п.2.1, 2.11 договору №310 від 29.06.1992р. абонент зобовязався оплачувати спожиту електричну потужність, а також вносити інші платежі за розрахунковий період. Розрахунки за електричну енергію, потужність та інші платежі за розрахунковий період здійснюються платіжними вимогами, що сплачуються без акцепта абонента. Зокрема, плата за електроенергію здійснюється один раз в декаду планового споживання розрахунку поточного місяця. Остаточний розрахунок по виписці рахунка за електричну енергію.

Згідно із п.7 додатку №5 до договору №310 від 29.06.1992р. для проведення остаточного розрахуноку споживач у термін до 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РЕМ рахунок на оплату електричної енерггії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання, якщо споживач здійснює оплату самостійно, та 10 банківських днів, якщо споживач здійснює оплату через свою головну структуру.

Як свідчать матеріали справи, рахунки на оплату поставленої активної електроенергії на суму 39038,14 грн вручені представникам відповідача у відповідності до умов договору №310 від 29.06.1992р. Факт отримання відповідних рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Відтак, з урахуванням змісту п.п.2.1, 2.11 №310 від 29.06.1992р. та п.7 додатку 5 до нього, господарським судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобовязання з оплати електричної енергії на вказану суму настав.

Проте, як стверджує позивач, відповідні рахунки не були оплачені відповідачем, заборгованість відповідача на теперішній час становить 39038,14 грн.

Як було зазначено судом вище, у відзиві №386 від 02.06.2015р. Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» з позовними вимогами в частині стягнення основного боргу погодилось.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №310 від 29.06.1992р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості спожитої електричної енергії від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь позивача суми боргу за активну електроенергію 39038,14 грн, підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8 додатку №5 до договору №310 від 29.06.1992р. визначено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, зокрема, пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу.

Наразі, позивач нарахував за період з 28.11.2014р. по 28.02.2015р. та заявив до стягнення пеню в сумі 2627,11 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку пені з урахуванням приписів Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (який набрав чинності з 07.02.2015р.), суд дійшов висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1638,87 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись приписами вказаної норми, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 246,18 грн (період з 28.11.2014р. по 28.02.2015р.), інфляційні збитки в сумі 3901,27 грн (період з 01.12.2014р. по 28.02.2015р).

За висновками суду, розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є арифметично вірними.

Твердження відповідача в частині наявності форс-мажорних обставин за договором №310 від 02.01.2003р. судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне:

За змістом представленого відповідачем сертифікату (висновку) №1736 (вих. №5268/05-4 від 25.11.2014р.) Торгово-промислової палати України, зазначеною установою засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р. Комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу» при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України для продовження граничного строку подачі податкових декларацій. Наразі, посилань на договір №310 від 29.06.1992р. сертифікат (висновок) №1736 (вих. №5268/05-4 від 25.11.2014р.) Торгово-промислової палати України не містить.

Висновок №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. Донецької торгово-промислової палати засвідчує настання для Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з 10.06.2014р. обставин непереборної сили щодо невиконання цим підприємством власних договірних зобовязань з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

За таких обставин, з урахуванням того, що дія наведених вище документів не поширюється на спірні правовідносини, господарським судом встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту настання форс-мажорних обставин за договором №310 від 29.06.1992р., внаслідок чого підстави для звільнення від відповідальності за невиконання грошових зобовязань за наведеним правочином відсутні.

Посилання відповідача на наявність заборгованості по заробітній платі, як на підставу для звільнення від сплати пені, 3% річних, інфляційної складової боргу, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 1 ст.510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

За приписами ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У даному випадку, відповідач є боржником за договором №310 від 29.06.1992р., який зобовязаний забезпечити своєчасне надходження коштів на рахунок позивача, що належать до сплати за вказаною угодою. При цьому, наявність боргових зобовязань перед іншими особами, в тому числі, працівниками Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», не є підставою для звільнення відповідача від сплати неустойки, 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих внаслідок порушення строків оплати належних до сплати за відповідною угодою сум.

Одночасно, відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04.11.2010р. по справі №4/719, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів від інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, зваживши доводи відповідача у цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 1638,87 грн. Крім того, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі на визначені позивачем суми.

Відносно клопотання №387 від 02.06.2015р. відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців, суд зазначає про наступне:

Відповідно до п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право розстрочити його виконання.

Підставою для вчинення вказаних дій є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Пунктом 7.2 постанови №9 від 17.10.2012р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Одночасно, судом також повинні прийматися до уваги можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом.

Обґрунтовуючи подану заяву відповідач посилається на збитковість господарської діяльності Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу». Зокрема, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, основним джерелом надходження грошових коштів для оплати спожитої електроенергії є грошові надходження від водокористувачів (абонентів) за надані послуги з водопостачання та водовідведення, які вносяться не вчасно і не в повному обсязі. Тарифи, встановлені для Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» є збитковими та не покривають витрат підприємства.

На підтвердження своєї заяви відповідачем представлено до матеріалів справи довідку №03/663 станом на травень 2015 року про заборгованість по заробітній платі, звіт про фінансові результати підприємства за 2014 рік, сертифікат (висновок) №1736 (вих. №5268/05-4 від 25.11.2014р.) Торгово-промислової палати України, висновок №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. Донецької торгово-промислової палати, наказ №155 від 22.08.2014р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (Центральні ремонтно-механічні майстерні) про простій з 26.08.2014р. до 19.09.2014р.

Представник позивача у судовому засіданні 13.08.2015р. проти задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення заперечив.

З огляду на наявні у матеріалах справи документи, з урахуванням того, що негайне виконання рішення є ускладненим, приймаючи до уваги матеріальні інтереси позивача, суд вважає можливим надання розстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області від 13.08.2015р. по справі №908/2928/15 на 3 місяці, внаслідок чого клопотання №387 від 02.06.2015р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», підлягає частковому задоволенню.

Клопотання позивача №51юр-1376/15 від 14.07.2015р., №51юр-1377/15 від 14.07.2015р. про продовження строку розгляду справи на 15 днів та відкладення розгляду справи, залишаються судом без задоволення з урахуванням того, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення, а підстави для продовження строку розгляду справи та відкладення судового засідання на іншу дату відсутні.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1827 грн, підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь про стягнення:

- боргу за активну електроенергію у розмірі 39038,14 грн, спожиту у листопаді, грудні 2014 року;

- 3% річних у розмірі 246,18 грн, нарахованих з 28.11.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у листопаді, грудні 2014 року;

- суми інфляційних у розмірі 3901,27 грн, нарахованих з 01.12.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у листопаді, грудні 2014 року;

- пені у розмірі 2627,11 грн, нарахованої з 28.11.2014р. до 28.02.2015р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у листопаді, грудні 2014 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, 177а, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вулиця Островського, буд.8, ) борг за активну електроенергію 39038,14 грн; пеню 1638,87 грн; 3% річних 246,18 грн; суму інфляційних 3901,27 грн, а також судовий збір в сумі 1787,59 грн.

Розстрочити виконання рішення господарського суду Донецької області від 13.08.2015р. по справі №908/2928/15 строком на 3 місяців наступним чином:

- вересень 2015 року 15537,35 грн,

- жовтень 2015 року 15537,35 грн,

- листопад 2015 року 15537,35 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 13.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 18.08.2015р.

Суддя Ю.О.Паляниця