РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2015Справа №910/15012/15
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

про стягнення 8 848,19 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 26.08.2015, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Обставини справи:

12.06.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява № 157/02-15 від 02.06.2015 Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (надалі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (надалі - відповідач) про стягнення 8 848,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АС/7422864.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/15012/15, розгляд справи призначено на 24.06.2015.

24.06.2015 через канцелярію суду від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

В судове засідання, призначене на 24.06.2015, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 24.06.2015, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення за номером 01 0.

24.06.2015 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 03.08.2015.

26.06.2015 до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшло повідомлення Моторного (транспортного) страхового бюро від 24.06.2015 № 7/2-28/17951 про страхове покриття.

03.08.2015 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, а також відзив на позовну заяву.

У зв'язку із перебуванням судді Лиськова М.О. на лікарняному розгляд справи в судовому засіданні призначеному на 03.08.2015 не відбувся.

03.08.2015 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, а також відзив на позовну заяву.

03.08.2015 представником відповідача подано клопотання про продовження строків розгляду справи.

25.08.2015 строк розгляду справи продовжено на 15 днів та призначено судове засідання на 26.08.2015.

В судове засідання, призначене на 26.08.2015, представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду подав додаткові пояснення.

В судове засідання, призначене на 26.08.2015, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах справи). У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 між позивачем (надалі - Страховик) та Онискевич Юлією Олександрівною (далі по тексту - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-0045173/01НТ (належним чином засвідчена копія Договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір добровільного страхування або Договір).

Об'єктом Договору добровільного страхування визначено транспортний засіб "Хюндай", державний реєстраційний номер ВК 0173 АМ.

26.02.2014 у м. Києві відбулося зіткнення автомобіля "Хюндай", державний реєстраційний номер ВК 0173 АМ, під керуванням Страхувальника та автомобіля "ДАФ", державний реєстраційний номер АА 2452 АН, що знаходився під керуванням Мурги Володимира Миколайовича.

В результаті ДТП автомобіль "Хюндай", державний реєстраційний номер ВК 0173 АМ, було пошкоджено, що підтверджується довідкою виданою на ім'я Страхувальника (копія довідки міститься в справі).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем на рахунок ремонтної організації страхове відшкодування в розмірі 5 346, 94 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 3561 від 14.04.2014, а також зараховано в рахунок оплати страхової премії за Договором в сумі 2 907 грн., що підтверджується наказом № 51161/1/1 від 10.04.2014. Загальний розмір страхового відшкодування становить 8 253, 94 грн. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № 51161/1 від 10.04.2014 (належним чином засвідчена копія акту міститься в матеріалах справи).

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з постановою Святошинського районного суду м. Києва 13.03.2014 у справі № 759/3430/14-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Мургою Володимиром Миколайовичем п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Як свідчать матеріали справи цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "ДАФ", державний реєстраційний номер АА 2452 АН, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7422864 (належним чином засвідчена копія полісу містяться в матеріалах справи) застрахована відповідачем.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АС/7422864, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля "ДАФ", державний реєстраційний номер АА 2452 АН.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке Страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації засобу автомобіля "ДАФ", державний реєстраційний номер АА 2452 АН.

Відповідно до звіту № 1579 від 31.03.2014, вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля внаслідок ДТП, становить: 7 352, 51 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2014 в порядку досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію № 286/01-14 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку регресу на суму 8 253,94 грн. (копія міститься в матеріалах справи).

Водночас, як зазначено позивачем та неспростовано відповідачем, останній на день подачі позову на заяву не відреагував, грошових коштів в порядку регресу не перерахував.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент скоєння ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 19.07.2011 р. "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування", визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту "Хюндай", державний реєстраційний номер ВК 0173 АМ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 7 352, 51 грн.

Полісом № АС/7422864 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 510 грн. (тобто два відсотки від суми страхового відшкодування).

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач виплатив страхове відшкодування не здійснивши пропорційне зменшення страхової суми до сплаченої суми страхових платежів, та не мав право здійснювати зарахування частини страхового відшкодування в рахунок оплати премії за Договором, у зв'язку з тим, що строк оплати вказаної премії не настав, а тому на думку відповідача вказана сума підлягає пропорційному зменшенню. Разом з тим, суд не погоджується із вказаною позицією відповідача з огляду на наступне.

Пунктом 8.9 Договору передбачено, що Страхувальник сплачує суму страхової премії протягом 6 місяців двома платежами 2 907 до 31.01.2014 та 2 907 до 31.07.2014, тобто Договором визначено граничний строк, до якого має бути здійснено платіж, та не встановлено жодних обмежень, щодо здійснення оплати виключно 31.01.2014 та 31.07.2014, тобто Страхувальник мав здійснити вказаний платіж в будь-який день до 31.07.2014 включно.

Окрім того, п. 8.10 Договору встановлено у разі оплати страхової премії по Договору декількома платежами відповідно до п. 8.9 Договору, Страховик несе відповідальність пропорційно сумі сплачених страхових платежів. З метою зміни (уникнення) пропорційності Страхувальник має право на власний розсуд, зокрема подати Страховику письмову заяву про зарахування суму страхового відшкодування (її частини) в рахунок несплачених частин страхової премії по Договору.

Таким чином сума страхового відшкодування не підлягає пропорційному зменшенню.

23.06.201 після порушення провадження у справ відповідачем було сплачено частину страхового відшкодування в сумі 4 846,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6542 від 23.06.2015..

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність спору в частині стягнення суми заборгованості в сумі 4 846,94 грн. та необхідність припинення провадження у справі у вказаній частині.

Таким чином, позовна вимога, щодо стягнення страхового відшкодування в сумі 1 995, 57 грн. підлягає задоволенню

Також, Позивач просить суд стягнути на свою користь з Відповідача 3% річних в сумі 93,75 грн. та суму, на яку збільшується борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 2 018, 54 грн.

Положеннями статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У Листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" зазначено, що оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, п.1-1., 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження в частині стягнення боргу в сумі 4 846, 94 грн.

2. В іншій сатині позовні вимоги задовольнити.

3.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вулиця Електриків, будинок 29А; ідентифікаційний код: 20842474) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (04050, м. Київ, вулиця Білоруська, будинок 3; ідентифікаційний код: 20344871) грошові кошти: страхового відшкодування - 1 995 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 57 коп., 3 відсотки річних - 93 (дев'яносто три) грн. 75 коп., інфляційні втрати - 2 918 (дві тисячі дев'ятсот вісімнадцять) грн. 54 коп. та судовий збір в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім ) грн. 00 коп.

4.Видати наказ.

5. Копію рішення надіслати сторонам

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 02.09.2015

Суддя М.О. Лиськов