ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2015 року Справа № 904/8220/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Герасименко І.М. (доповідач)

судді: Кузнецова І.Л., Сизько І.А.

секретар судового засідання: Мацекос І.М.

за участю представників сторін:

представник позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: ОСОБА_2

представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2015р. у справі №904/8220/14

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Дніпропетровськ ,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної фінансової інспекції України, м. Київ,

про стягнення 4 094 грн. 59 коп.,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 матеріальну шкоду (збитки) у вигляді завищення вартості наданих послуг по договору про надання послуг з перевезень пасажирів наземним транспортом №05 від 01.12.2008р. в розмірі 4094грн.59 коп., з посиланням на ст. ст. 193,216,218,224 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2015р. у справі №904/8220/14 (суддя Рудь І.А.) в позові відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведені обставини щодо наявності в діях відповідача всіх елементів складу правопорушення, які необхідні для застосування до нього відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду, третя особа звернулась з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права. Посилається на те, що зустрічною звіркою встановлено відхилення у вартості наданих послуг за 2009-2013 роки на загальну суму 86902,70грн., що суперечить вимогам п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV.

Вказує, що однією з істотних умов Договору є надання послуг з перевезення службового персоналу до місця роботи та з роботи в робочі дні тижня та вихідні і святкові дні тижня. Завищення відповідачем відстані, на яку здійснювалися перевезення працівників, вищезазначеними договорами не передбачено. Таким чином, зайве включення витрат на паливо, встановлене зустрічною звіркою, суперечить вимогам п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV та призвело до збитків на загальну суму 86 902,70грн. Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2015р у справі №904/8220/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.05.2015р. апеляційна скарга прийнята до розгляду та призначено до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Прудніков В.В. (доповідача), судді: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_3 від 20.07.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у звязку з перебуванням судді - доповідача Пруднікова В.В. на лікарняному.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.07.2015р. справу №904/8220/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Герасименко І.М. (доповідач), судді: Кузнецова І.Л., Сизько І.А. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 20.08.2015р.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 20.08.2015р. представник позивача та відповідач просять рішення суду залишити без змін; представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином.

Колегія суддів, дослідивши докази по справі, в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2008р. між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу державного підприємства обслуговування повітряного руху України (замовник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (перевізник) укладено договір № 05 про надання послуг з перевезення пасажирів наземним транспортом (надалі - Договір), за умовами п. 1.1 якого перевізник зобов'язується організувати та забезпечити безперебійне і своєчасне надання послуг з міських й приміських перевезень пасажирів за спеціальним розкладом, послуг з перевезення службового персоналу Криворізької СОПР до місця роботи та з роботи в робочі дні тижня та у вихідні й святкові дні тижня, на умовах передбачених чинним законодавством за цим договором.

Перевізник забезпечує своєчасну подачу автобуса до обумовленого пункту (п. 2.2 Договору).

Згідно з п. 5.1. Договору, вартість послуги визначається перевізником в розрахунку (калькуляції) договірної ціни однієї години обслуговування), яка становить грошову суму із розрахунку 126,68 грн., згідно додатку № 2, який є невід'ємною частиною договору.

Ціна договору є звичайною і становить 29 000,00 грн. без ПДВ (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 16.01.2009р., сторони внесли зміни до п. 5.2 договору №05 від 01.12.08р.та виклали його в наступній редакції: ціна договору є звичайною і становить 40 000,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 2 від 17.02.2009р., сторони внесли зміни до п. 5.1 Договору, визначивши вартість однієї години обслуговування із розрахунку 137,00 грн. згідно додатку № 4, який є невід'ємною частиною договору.

Зі змісту калькуляції вбачається, що в ціну входять наступні статті витрат: заробітна плата робітників, нарахування на заробітну плату, накладні втрати, паливо, мастильні матеріали, автошини, ТО і ПР, загальногосподарські витрати, амортизація, рентабельність.

Відповідно до калькуляції (розрахунку) 1-ї години обслуговування, яка є невід'ємною частиною договору, до її вартості входять витрати на паливо при нормі витрат палива на 100 км. пробігу та вартості 1 літра палива. Також до вартості наданих послуг входить рентабельність у розмірі 10% від суми витрат.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що розрахунок за даним договором здійснюється не пізніше п'ятого числа наступного місяця шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок перевізника, вказаний у договорі. Підставою для перерахування коштів є рахунок, виставлений перевізником та акт виконаних робіт, підписаний обома сторонами.

Згідно з п. 8.1 Договору, його було укладено строком до 15.01.2009р. і набирає чинності з моменту підписання, але в будь-якому разі до повного виконання договору.

На виконання умов Договору, перевізник надав замовнику обумовлені Договором послуги перевезення, про що сторонами складені й підписані відповідні акти виконаних послуг, виставлені відповідачем та оплачені позивачем відповідні рахунки, які наявні в матеріалах справи (а.с. 55-77).

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно п.1 ч.2 ст.1, ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України та абз.3 ч.2 ст. 174 Господарського кодексу України, укладення між сторонами договору є однією з підстав виникнення зобов'язання.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, зі змісту ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України вбачається, що у випадку якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором

Відповідно до матеріалів справи, у період з 17.09.2013р. по 09.12.2013р. посадовими особами Державної фінансової інспекції України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за період з 01.01.2008р. по 31.08.2013р., в тому числі Дніпропетровського РСП Украероруху та зустрічну перевірку ФОП ОСОБА_2, за результатами яких складено акт від 16.12.2013р. № 06-21/184 та довідку від 14.11.2013р. № 06-20/92з.

Перевіркою було встановлено порушення п. 7, 11 П(с)БО 16 "Витрати", п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", внаслідок зайвого включення ФОП ОСОБА_4 до статей витрат калькуляції вартості однієї нормо-години витрат на паливо через завищення відстані маршруту, на який здійснюється перевезення працівників відповідно до умов договору №05 від 01.12.08р., завищено вартість наданих послуг з перевезення працівників Дніпропетровського РСП на суму 4 094 грн. 59 коп., чим завдано матеріальну шкоду (збитки) Дніпропетровському РСП Украероруху.

На виконання вимог Держфініспекції, позивачем на адресу ФОП ОСОБА_2 направлена претензія №01 від 25.01.2014р. (вих. №24.11-8-49), в якій позивач просить прийняти заходи для відшкодування матеріальної шкоди (збитків) у загальній сумі 86 902грн.70коп., шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок Дніпропетровського РПС (а.с. 11).

Посилаючись на акт ревізії Держфініспекції, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду (збитки) в сумі 4 094 грн. 59 коп. у вигляді завищення вартості наданих послуг по договору №05 від 01.12.08р., проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Питання стягнення збитків у господарській діяльності врегульовано ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб'єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Частина перша статті 225 Господарського кодексу України передбачає, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні показники вартості послуг перевезення були частиною конкурсної документації, яка пройшла відповідну перевірку і щодо неї досягнуто домовленостей обома сторонами, що знайшло своє відображення в умовах укладеного договору про надання послуг №05 від 01.12.2008р. Тобто вина відповідача у завищенні вартості послуг відсутня, і його протиправна поведінка не доведена позивачем належними доказами.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Ціна Договору була узгоджена сторонами, що знайшло своє відображення у спірному Договорі та додатках до нього, зміст Договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Вказаний Договір не було змінено сторонами та не визнано недійсним в частині ціни.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач свої зобов'язання за договором виконали у повному обсязі відповідно до укладеного договору №05 від 01.12.08р. Заборгованість по оплаті наданих відповідачем послуг відсутня.

Таким чином, виявлені ревізією порушення не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Наявний в матеріалах справи акт Державної фінансової інспекції України від 16.12.2013р. № 06-21/184 не може бути належним доказом наявності вини відповідача, так як акт не є первинним документом та не носить обов'язкового характеру, тому посилання позивача на акт Держфініспекції, як на підставу факту порушення відповідачем договірних зобовязань, не є належним і допустимим доказом порушення відповідачем зобовязань за договором.

Відповідно до статті 15 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обовязковими для виконання службовими особами обєкту, що ревізується.

Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - предявлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Акт ревізії документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Обставини, вказані в такому акті повинні підтверджуватись належними доказами у відповідності до ст. ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень

Що стосується даної справи, то зобовязання за договором №05 від 01.12.2008р. від 10.09.2012р. в частині надання послуг з перевезення пасажирів та оплати одержаних послуг належним чином виконані сторонами протягом періоду, який був предметом перевірки Державної фінансової інспекції України, претензії сторін щодо надання та оплати послуг відсутні, акти виконаних послуг підписані сторонами без зауважень, а тому в діях відповідача відсутні ознаки порушення господарського зобовязання.

За вказаних обставин господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність протиправної поведінки відповідача у відповідних господарських відносинах та його вини у завищенні вартості наданих послуг.

Таким чином, позивачем не доведені обставини щодо наявності в діях відповідача всіх елементів складу правопорушення, які необхідні для застосування до нього відповідальності у вигляді відшкодування збитків, тому позов не підлягає задоволенню.

Наведені вище висновки відповідають правовій позиції Вищого господарського суду України, викладеній у постанові від 11.06.2015р. у справі №914/4230/14.

Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності, то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Зі змісту статті 257 Цивільного кодексу України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що виявлення ревізією вказаних вище порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Таким чином, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 104 ГПК України, відсутні, а в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України, - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2015 року по справі №904/8220/14, - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України на протязі 20 днів.

Повний текст постанови підписано 21.08.2015р.

Головуючий І.М. Герасименко

Судді І.Л. Кузнецова

ОСОБА_5