РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015Справа №910/10697/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення суми боргу в розмірі 6 900,64 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - позивач) до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - відповідач) про стягнення суми боргу в розмірі 6 900,64 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/10697/15, розгляд справи призначено на 03.06.2015 р.

У судове засідання 03.06.2015 р. представник позивача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 27.04.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/10697/15 позивач не виконав.

У судове засідання 03.06.2015 р. представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 27.04.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/10697/15 відповідач не виконав.

24.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано письмові заперечення на позовну заяву.

У судове засідання 24.06.2015 р. представник позивача з'явився, подав клопотання про продовження строків розгляду справи та клопотання про долучення документів до матеріалів справи, представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 17.06.2015 р. клопотання представника позивача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 24.06.2015 р. не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням позивачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 27.04.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/10697/15 та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 05.08.2015 р.

04.08.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові пояснення по справі.

У судове засідання 05.08.2015 р. представники сторін не з'явились, про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2013 року між Приватним акціонерним товариство «Сумське автотранспортне підприємство 15954» (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 186580Га/13с (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Ніссан», державний номерний знак ВМ 0111 АТ.

20.03.2014 р. на вул. Роменській у м. Суми сталась ДТП за участі автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак ВМ 4010 АВ, під керуванням водія Царенка А.М. та автомобіля марки «Ніссан», державний номерний знак ВМ 0111 АТ, під керуванням водія Федорова С.В., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, з якої вбачається, що ДТП сталась з вини водія автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак ВМ 4010 АВ Царенка А.М.

Вина вказаного водія підтверджується схемою ДТП, що міститься у вищезазначеному повідомленні.

Відповідно до Звіту «Про незалежну експертну оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу і розміру матеріального збитку, заподіяного його власнику в результаті пошкодження автомобіля: «Nissan Teana 2.5i» реєстраційний № ВМ 0111 АТ, 2010 року випуску.» № 449 від 24.04.2014 р., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Ніссан», державний номерний знак ВМ 0111 АТ, становить 19 681,76 грн.

Позивачем було складено та підписано страховий акт № 1.002.14.01517/VESKO12228 від 12.05.2014 р., згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Ніссан», державний номерний знак ВМ 0111 АТ, внаслідок ДТП, яка сталась 20.03.2014 р. на вул. Роменській у м. Суми, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 16 448,14 грн.

В подальшому, позивачем було складено та підписано ще один страховий акт № 1.002.14.01517/VESKO22378 від 31.07.2014 р., згідно з яким призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 1 684,06 грн.

На підставі вказаних страхових актів, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 16 448,14 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 107 492 від 13.05.2014 р., та в розмірі 1 684,06 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 123 104 від 01.08.2014 р.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мерседес», державний номерний знак ВМ 4010 АВ, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Відкритому акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (в подальшому перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5649636.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм та у зв'язку з укладенням Полісу № АС/5649636 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Мерседес», державний номерний знак ВМ 4010 АВ.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак ВМ 4010 АВ, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АС/5649636, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що матеріальна шкода, заподіяна власнику автомобіля марки «Ніссан», державний номерний знак ВМ 0111 АТ, внаслідок вищезазначеної ДТП, оцінена належним чином, відповідно до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Суд не погоджується з вказаною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Верховним Судом України у листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої, в тому числі, відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

В матеріалах справи наявні копії рахунків-фактури № Х-00480 від 03.04.2014 р. та на № АА-0000052 від 21.07.2014 р., на підставі яких у відповідності до платіжних доручень № 123104 від 01.08.2014 р. та № 107492 від 13.05.2014 р. позивачем було перераховано страхове відшкодування на суму 1 684,06 та на суму 16 448,14 грн. відповідно.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами, якою є відповідач.

Позивачем було направлено відповідачу заяву про стягнення заборгованості в порядку регресу вих. № 9811/26/ЦВ від 11.11.2014 про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 18 132,20 грн.

У відповідь відповідачем було складено власний страховий акт № ОЦВ-14-2660/1 та виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 9 037,50 грн. з урахуванням фізичного зносу.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 25.10 Договору встановлено, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів, що підлягають змінні без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО.

Отже, умовами Договору передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється без урахування зносу.

Таким чином, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Зміст наведених норм було проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі № 910/7163/14, правовий висновок у якій має враховуватись іншими судами в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, позивач, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору, набув права зворотної вимоги до відповідача у сумі страхового відшкодування в розмірі 18 132,20 грн., тобто у межах фактичних затрат (без урахування фізичного зносу).

А отже, оскільки відповідачем регресну вимогу позивача виконано лише на суму 9 037,50 грн., вимоги позивача про стягнення залишку невідшкодованої суми у розмірі 6 900,64 грн. обґрунтованими та правомірними.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АС/5649636 встановлено франшизу в розмірі 510,00 грн.

Позивачем враховано франшизу, встановлену Полісом № АС/5649636, при визначенні розміру позовних вимог.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 6 900,64 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д; ідентифікаційний код: 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код: 20474912) страхове відшкодування в розмірі 6 900 (шість тисяч дев'ятсот) грн. 64 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 10.08.2015 р.

Суддя О.В. Нечай