ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2015 р. Справа № 922/1512/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя

ОСОБА_1, суддя Лакіза В.В.,

при секретарі Курченко В.А.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю від 10.05.2012р. №38-2072/470,

відповідача ОСОБА_3 за довіреністю від 14.07.2014р. №41-юр,

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 промислово - торгівельної фірми "Юсі", м. Харків, (вх. 3528 Х/2), на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі № 922/1512/15

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків,

до відповідача ОСОБА_4 промислово - торгівельної фірми "Юсі", м. Харків,

про стягнення 30383,65 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. (суддя Чистякова І.О.) відхилено клопотання відповідача про застосування строку позовної давності; позов задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_4 промислово - торгівельної фірми "Юсі" на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 30383,65 грн. основного боргу, 1827,00грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що приміщення відповідача приєднано до системи теплопостачання позивача та є підставою для нарахування плати за спожиту теплову енергію, оскільки відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем, тому позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими.

ОСОБА_4 промислово - торгівельна фірма "Юсі" з рішенням суду першої інстанції не погодилась, звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі №922/1512/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що господарським судом не встановлено тієї обставини, що акти підключення та відключення споживача до джерел теплової енергії стосуються приміщення всього будинку та не підтверджують подачу теплоенергії до приміщення відповідача. А також, розраховане теплове навантаження не відповідає фактичному теплову навантаженню з урахуванням площі приміщення, в яких встановлені прилади автономного опалення.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 10821 від 20.07.2015р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Розпорядження голови суду від 19.08.2015р. у звязку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Здоровко Л.М., судді Лакізи В.В.

У судовому засіданні 19.08.2015р. представник відповідача підтримав свою позицію викладену в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, між територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради Харківської області та ОСОБА_4 промислово-торгівельною фірмою «ЮСІ» укладений договір від 24.11.2008р. №4232-В купівлі - продажу нежитлових приміщень.

Відповідно до п. 1.1 договору ОСОБА_4 промислово - торгівельній фірмі "Юсі" належить нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, 21, загальною площею - 474,3 кв.м.

Відповідно до актів обстеження № ОНОТ/8048 від 01.11.2012 р., ОНОТ/8132 від 08.11.2012р., дане приміщення приєднано до системи теплопостачання позивача.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, позивач здійснював постачання теплової енергії у житловий будинок за вищезазначеною адресою, в якому розташовані і нежитлові приміщення відповідача, на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювального сезону 2010-2012р.

Вищезазначені акти на включення та відключення опалення у опалювальному сезоні, які підписані та скріплені печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувачем житлового будинку за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, 21 підтверджують факт споживання відповідачем теплової енергії.

Позивачем було направлено вимогу від 10.01.2013р. №17200-9673 про сплату 30383,65 грн. за спожиту в опалювальні періоди теплову енергію з лютого 2011р. по листопад 2012р.

Однак, відповідач відповіді на зазначену вимогу не надав, заборгованість не погасив, у звязку з чим КП «Харківські теплові мережі» звернулось з позовною заявою про стягнення з ППТФ «Юсі» заборгованості у розмірі 30383,65 грн. за споживання теплової енергії без достатніх правових підстав.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. позов задоволено повністю з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а висновки місцевого господарського суду є обґрунтованими та законними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, для її застосування до спірних правовідносин необхідна наявність наступних умов :збільшення або збереження майна однією стороною (набувачем) з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого); відсутність правової підстави (юридичного факту) для вказаного збільшення чи збереження майна набувачем, або вказана правова підстава повинна згодом відпасти.

Відповідно до частини 1 статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Оскільки спожита теплова енергія не може бути повернута в натурі, в разі її безпідставного набуття відповідачем за рахунок позивача відповідно до ч. 2 статті 1213 Цивільного кодексу України має відшкодовуватись її вартість.

Згідно з п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Статтею 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України Про теплопостачання теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про теплопостачання споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 р., передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

У статті 24 Закону України Про теплопостачання закріплено основні обов'язки споживача теплової енергії, у тому числі своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п.п 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 р., користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов'язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Таким чином, діючим законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов'язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 6 статті 19 Закону України Про теплопостачання передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З огляду на викладене, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У свою чергу відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30.10.2013р.

Крім того, згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові № 3-38гс11 від 16.05.2011, споживання енергії за відсутності договору надає право постачальнику енергії на стягнення зі споживача у даному випадку вартості спожитої ним енергії на підставі статей 1212 та 1213 ЦК України.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Порядок розрахунків та визначення обсягів спожитої теплової енергії встановлені у Правилах користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007, та Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005.

Відповідно до п. 20 Правил користування тепловою енергією облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

Окрім цього статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на наведені норми чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, як власник нежитлових приміщень в житловому будинку за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, 21, загальною площею - 474,3 кв.м., який згідно з ст. 322 ЦК України зобовязаний утримувати майно, що йому належить, є споживачем теплової енергії в розумінні наведених вище норм.

Відповідно до положень статті 19 Закону України Про теплопостачання, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги відповідач як власник приміщень та споживач теплової енергії зобов'язаний оплатити фактично надані послуги з її постачання до цих приміщень, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, відповідач у відповідності до норм чинного законодавства зобовязаний сплачувати спожиту теплову енергію навіть за відсутності укладеного відповідного договору.

Посилання відповідача на те, що господарський суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що останнім не споживалась теплова енергія, оскільки в наявності автономне опалення не приймається колегією суддів з огляду на наступне.

Згідно з Наказом Мінбуду України №4 від 22.11.2005 р. Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (із змінами) визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від центрального опалення і гарячого водопостачання. Внесені до цього порядку наказом №169 від 06.10.2007р. зміни унеможливлюють відключення від теплопостачання окремих приміщень у багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від теплопостачання будинку в цілому.

Відповідачем не надано доказів у підтвердження факту отримання дозволу на відключення приміщень від централізованої системи опалення житлового будинку та взагалі факту відключення від цієї системи.

Таким чином, вищезазначене посилання апелянта не знайшло своє підтвердження в матеріалах справи та не відповідає чинному законодавству.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв'язку з чим, рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі № 922/1512/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 промислово - торгівельної фірми "Юсі" без задоволення, оскільки доводи, викладені в скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 промислово - торгівельної фірми "Юсі", м. Харків, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі № 922/1512/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 21.08.2015р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза