ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р.Справа № 922/3260/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс", м. Бровари
до Державного підприємства "126 Харківський автомобільний ремонтний завод", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 05.01.15 р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. б/н від 28.01.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Державного підприємства "126 Харківський автомобільний ремонтний завод" вартість переданих виробів в сумі 288100,00 грн., відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами в сумі 107817,67 грн. та судовий збір в сумі 7918,36 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань з повернення катків опорних на підставі гарантійних листів № 1/86 від 12.04.11 р. та № 39/201 від 16.06.11 р.

07.08.15 р. відповідач надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що ДП "Харківський автомобільний завод" планував співпрацювати з TOB "НВК "Техімпекс", як це відбувалось у попередніх випадках, у зв'язку з чим директором ДП "Харківський автомобільний завод" ОСОБА_3 було надано гарантійного листа від 10 лютого 2012 року, щодо отримання підприємством 112 штук катків опорних 8.32.019, з яких 69 штук вже було повернуто разом з відремонтованою технікою до TOB "НВК "Техімпекс", а 43 штуки опорних катків 8.32.019 до ДП "Харківський автомобільний завод" Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Техімпекс" так і не передавались.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

12.04.11 р. відповідач надав позивачу гарантійний лист № 1/86 (а.с. 48), в якому ДП "Харківський автомобільний завод" гарантувало повернення до 01 червня катків опорних 8.32.019 в кількості 56 одиниць, які були передані від TOB "НВК "Техімпекс" до відповідача на відповідальне зберігання.

13.04.11 р. сторони склали та підписали акт приймання-передачі давальницької сировини (а.с. 18), в якому зазначили, що виконавець (ДП "Харківський автомобільний завод") здав, а замовник (TOB "НВК "Техімпекс") прийняв вироби: каток опорний 8.32.019 в кількості 56 одиниць, згідно умов договору № 44/2010 від 25.10.10 р.

16.06.11 р. відповідач надав позивачу гарантійний лист № 39/201 (а.с. 17), в якому ДП "Харківський автомобільний завод" гарантувало повернення протягом двох місяців з дати цього листа катків опорних 8.32.019 в кількості 56 одиниць, які були передані від TOB "НВК "Техімпекс" до відповідача на відповідальне зберігання.

10.02.12 р. ДП "Харківський автомобільний завод" (відповідач, боржник) та TOB "НВК "Техімпекс" (позивач, кредитор) підписали гарантію (а.с. 47)(далі - гарантія).

В п. 1 гарантії зазначено, що на підставі гарантійних листів № 1/86 від 12.04.2011р. та № 39/201 від 16.06.2011р., що були надані боржником, останній для гарантування належного виконання своїх обов'язків перед Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Техімпекс", в особі генерального директора ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту щодо повернення катків опорних 8.32.019 кількості 112 (сто дванадцять) штук (далі - майно), видає цю гарантію на користь кредитора.

Відповідно до п. 2 гарантії, боржник взяв на себе зобов'язання до 31.05.12 р. повернути кредитору майно, або еквівалент майна у гривні 750400,00 грн.

Згідно з п. 3 гарантії, у разі невиконання боржником зобов'язань, відповідно до умов, зазначених у цій гарантії, останній на вимогу кредитора повинен сплатити борг в п'ятиденний строк після пред'явлення кредитором письмової вимоги про її сплату (з дня отримання письмової вимоги).

При порушенні сплати боргу, на вимогу кредитора, боржник повинен сплатити суму боргу, (грошовий еквівалент майна у гривні) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти, що нараховуються, як користування чужими коштами за аналогією закону в порядку ст.1048 ЦК (п. 4 гарантії).

Позивач в своєму позові зазначає, що станом на час слухання справи, відповідач повернув лише 69 одиниць катків опорних, а 43 одиниці зазначеного виробу ДП "Харківський автомобільний завод" повернуто не було.

На підставі викладеного, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про погашення заборгованості №338/04-13 від 10.04.2013р., яку було отримано відповідачем 19.04.2013р., та претензію №5/01-14 від 13.01.2014р., яку було отримано відповідачем 03.02.2014р., в яких позивач вимагав протягом пяти календарних днів сплатити борг за 43 одиниці неповернених у встановлені строки катків опорних, що становлять суму в розмірі 288100,00 грн.

Проте, відповідач на вказані претензії не відреагував, борг за 43 одиниці неповернених у встановлені строки катків опорних, вартість яких складає 288100,00 грн. не сплатив, що і стало підставою для звернення з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України, гарантія є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань. В даному випадку інтерес кредитора гарантується шляхом залучення до основного зобов'язання, яке існує між кредитором та боржником, третьої особи - гаранта.

Виходячи із ст. ст. 560 - 569 ЦКУ, гарантією визнається письмове зобов'язання банку, іншої фінансової установи, страхової організації (гаранта), яке видається за клопотанням іншої особи (принципала), за яким гарант зобов'язується сплатити кредиторові принципала (бенефіціарові) відповідно до умов гарантійного зобов'язання грошову суму після подання бенефіціаром письмової вимоги про її сплату.

Таким чином, гарантами можуть виступати лише фінансові установи, до яких згідно із ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" відносяться:

1) банки, для яких видача гарантій та інших зобов'язань за третіх осіб, що передбачають їх виконання у грошовій формі, є однією з банківських операцій у відповідності до ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року;

2) страхові організації згідно із Законом України "Про страхування";

3) інші фінансові установи, якими є кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

Оскільки в спірній гарантії, що міститься в матеріалах справи, та на яку посилається позивач, відсутня третя особа гарант (фінансова установа), підписана сторонами гарантія не є гарантією в розумінні ст. 546 ЦК України.

Отже, надана позивачем гарантія, це двосторонній правочин, за яким відповідач гарантував виконання певних зобовязань.

Зокрема, як вже було зазначено, боржник взяв на себе зобов'язання до 31.05.12 р. повернути кредитору катки опорні 8.32.019 у кількості 112 штук, або еквівалент майна у гривні 750400,00 грн. (п.п. 1, 2 гарантії).

В той же час, позивач зазначає, що відповідач повернув лише 69 одиниць катків опорних, а 43 одиниці зазначеного виробу ДП "Харківський автомобільний завод" повернуто не було, у звязку з чим позивач просить стягнути вартість неповернутих виробів (43 шт.) в сумі 288100,00 грн. та відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами заборгованість за кредитом в розмірі 107817,67 грн.

Втім, суд вважає твердження позивача про неповернення відповідачем катків опорних 8.32.019 у кількості 43 штук та зобов'язання відшкодування їх вартості недоведеними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Так, позивачем у якості доказу повернення катків опорних 8.32.019 у кількості 69 одиниць надано лише акт приймання-передачі давальницької сировини від 13.04.11 р., в якому зазначено, що виконавець (ДП "Харківський автомобільний завод") здав, а замовник (TOB "НВК "Техімпекс") прийняв вироби: каток опорний 8.32.019 в кількості 56 одиниць, згідно умов договору № 44/2010 від 25.10.10 р.

Тобто, за вищезазначеним актом відповідач повернув позивачу лише 56 катків опорних 8.32.019.

Докази повернення відповідачем додаткових 13 катків опорних 8.32.019 позивачем не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що вищезазначений акт приймання-передачі давальницької сировини був підписаний 13.04.11 р., в той же час, гарантія була підписана сторонами 10.02.12 р., тобто, майже через рік.

Таким чином, акт приймання-передачі давальницької сировини від 13.04.11 р. не може бути доказом повернення відповідачем катків опорних 8.32.019 у кількості 69 одиниць, а отже, твердження позивача про не повернення відповідачем 43 одиниць спірних виробів жодним доказом не підтверджується.

Крім того, гарантійні листи № 1/86 від 12.04.2011р. та № 39/201 від 16.06.2011р., на які є посилання в гарантії, не підтверджують отримання відповідачем катків опорних у кількості 112 штук, виходячи з наступного.

В кожному з вищезазначених листів зазначено, що відповідач гарантував повернення катків опорних 8.32.019 в кількості 56 одиниць, які були передані від TOB "НВК "Техімпекс" до відповідача на відповідальне зберігання. Проте, встановити відмінність, тобто, індивідуальність кожної групи (56 одиниць) не можливо.

Так, листом від 12.04.11 р. відповідач гарантував повернення катків опорних 8.32.019 в кількості 56 одиниць, а наступного дня актом приймання-передачі давальницької сировини від 13.04.11 р., відповідач передав позивачу катки опорні 8.32.019 в кількості 56 одиниць.

Отже, не виключено, що відповідач листами № 1/86 від 12.04.2011р. та №39/201 від 16.06.2011р. гарантував повернення тих же самих катків опорних 8.32.019 в кількості 56 одиниць.

Враховуючи заперечення відповідача щодо отримання від позивача катків опорних 8.32.019 у кількості 43 одиниць, беручи до уваги не надання позивачем доказів повернення відповідачем спірних катків у кількості 69 одиниць, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення вартості неповернутих виробів в сумі 288100,00 грн., у звязку з чим в позові у зазначеній частині відмовляє.

Оскільки позовні вимоги в частині стягнення вартості переданих виробів в сумі 288100,00 грн. є недоведеними, вимога про стягнення відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами в сумі 107817,67 грн. є передчасною та такою, що підлягає відхиленню.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В звязку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до приписів ГПК України, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_5