КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Справа№ 910/29619/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Кіян А.В.;

від відповідача-1: Захарченко К.П.;

від відповідача-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Девілон Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.03.2015р.

у справі №910/29619/14 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Девілон Груп"

до 1) Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого

органу Київської міської ради (Київської міської державної

адміністрації )

2) Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне

управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів

та споруд на них Шевченківського району м. Києва"

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Девілон Груп" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач-1) та Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва" (далі - відповідач-2), в якому просило внести зміни до договору №49 від 29.12.2011р. про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (з наступними змінами і доповненнями), укладеного між позивачем і відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- позивач є суб'єктом малого підприємництва, а тому в спірний договір мають бути внесені зміни щодо продовження строку його дії, а саме з трьох років до п'яти років, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (зі змінами від 15.12.2009р.), термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років;

- відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" термін дії договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважаються продовженими до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін;

- звернення позивача до відповідачів з приводу внесення змін до договору №49 від 29.12.2011р. були залишені без належного реагування.

Відповідач-1 проти позову заперечував, наголошуючи на наступному:

- строк дії договору №49 від 29.12.2011р. закінчився 27.12.2014р., тобто договір є припиненим;

- відповідач-1 повідомив позивача про припинення договору листом від 19.01.2015р. №062/07/19-434 та необхідність повернення об'єкту оренди;

- внесення змін до договорів оренди майна територіальної громади м. Києва врегульоване Положенням про оренду майна територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011р. №34/6250, але позивачем не було вжито належних заходів, спрямованих на продовження строку дії спірного договору;

- в даному випадку норми ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не підлягають застосуванню;

- посилання позивача в позові на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" є необґрунтованим, оскільки відповідно до зазначеного пункту термін дії договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності Законом, з дня їх укладення, вважається таким, що продовжений до п'яти років, якщо орендар не пропонує менший термін. Вказаний нормативний акт набрав чинності 30.12.2009р. і його положення розповсюджуються на договори, укладені до цієї дати, а не після неї.

Відповідач-2 не заперечував проти задоволення позову та продовження строку дії спірного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/29619/14 від 16.03.2015р. у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/29619/14 від 16.03.2015р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач зазначав наступне:

- на момент укладення договору ст. 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» імперативно встановлювала мінімальний 5-річний строк оренди комунального майна, а тому у сторін були відсутні підстави для укладення договору на менший термін, тобто на три роки;

- позивач не ініціював внесення змін до договору на загальних підставах, коли він повинен був надати документи згідно з п.12 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, а просив лише привести п.9.1 договору у відповідність до вимог чинного законодавства України в частині строку його дії;

- позивач не обґрунтовував свої вимоги з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні", про що помилково зазначено в рішенні місцевого господарського суду;

- в спірному договорі відсутні посилання на те, що він є новою редакцією або невід'ємною частиною іншого договору, зокрема, договору оренди №73 від 13.10.2008р., про який зазначав в своєму рішенні місцевий господарський суд.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.05.2015р.

В судовому засіданні 25.05.2015р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/29619/14 від 16.03.2015р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні 25.05.2015р. представники відповідачів заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 25.05.2015р. представником позивача було подано клопотання про продовження строку розгляду справи на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р., на підставі ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України, клопотання позивача було задоволено, строк розгляду апеляційної скарги продовжено на 15 днів.

В судовому засіданні 25.05.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 23.06.2015р.

11.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про залучення до матеріалів справи судової практики в аналогічних спорах.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Шипка В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Шипка В.В. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 23.06.2015р.

В судове засідання 23.06.2015р. з'явилися лише представники позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 18.08.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Зеленіна В.О., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Зеленіна В.О., Шевченко Е.О. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 18.08.2015р.

В судовому засіданні 18.08.2015р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/29619/14 від 16.03.2015р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні 18.08.2015р. представник відповідача-1 заперечував проти апеляційної скарги позивача, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача-2 в судове засідання 18.08.2015р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка повноважених представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 18.08.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача-1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.12.2011р. між відповідачем-1, як орендодавцем, позивачем, як орендарем, а також відповідачем-2, як балансоутримувачем, було укладено договір №49 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір оренди) (том справи - 1, аркуші справи - 18-24).

Відповідно до умов Договору оренди (п.п.1.1, 2.1, 2.2, 2.4) орендодавець на підставі рішення Київради від 24.12.2009р. №917/2986 та протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 27.09.2011р. №96 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: підземний пішохідний перехід Майдан Незалежності для змішаної торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами. Об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 258,7 кв. м., згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору. Вартість об'єкта оренди згідно із затвердженим висновком про вартість майна станом на 31.10.2011р. становить 3 413 430,00 грн. Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і перебуває на балансі відповідача-2.

Порядок нарахування і сплати орендної плати погоджений сторонами в розділі 3 Договору оренди, згідно з п.3.1 якого за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п.21 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради №34/6250 від 22.09.2011р., та на дату підписання Договору в цілому становить 17 084,22 грн.

В п.п.9.1, 9.2, 9.4, 9.7 Договору оренди передбачено, що останній є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 29.12.2011р. до 27.12.2014р. Усі зміни та доповнення до цього Договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами. Договір припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

Орендар після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству (балансоутримувачу). Акт приймання-передачі об'єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством (балансоутримувачем) (п.4.15 Договору оренди).

Відповідно до п.5.4 Договору оренди орендар після закінчення строку дії цього Договору має переважне право, за інших рівних умов, на продовження дії Договору за умови належного виконання своїх обов'язків за цим договором.

Спірні питання по цьому Договору розглядаються у встановленому законодавством України порядку (п.6.8 Договору оренди).

На виконання умов Договору оренди сторонами було складено та підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна від 29.12.2011р. (том справи - 1, аркуш справи - 25).

Позивач направив відповідачу-1 заяву №19 від 17.12.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 31), в якій він запропонував внести зміни до Договору оренди щодо строку його дії, збільшивши його з трьох до п'ять років, зокрема, посилаючись на те, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (зі змінами від 15.12.2009р.), термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років. До того ж, згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" термін дії договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважаються продовженими до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

До вищезгаданої заяви позивачем було додано три примірника відповідної додаткової угоди.

Враховуючи, що звернення позивача було залишено відповідачем-1 без належного реагування, позивач звернувся до суду з позовом про внесення вищезгаданих змін до Договору оренди, змінивши кінцеву дату його дії з 29.12.2011р. на 29.12.2016р.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).

В ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. ст. 651, 654 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в тій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як уже зазначалось вище, позивач в грудні 2014 року звернувся до відповідача-1 із заявою, в якій просив внести зміни до Договору оренди щодо збільшення строку його дії.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності регулює Закон України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі ст. 10 названого Закону істотними умовами договору оренди, зокрема, є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації.

В процесі судового розгляду було встановлено, що листом №062/07/19-193 від 13.01.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 130-131) відповідач-1 для підготовки пропозицій постійній комісії Київради з питань власності витребував у позивача додаткові документи, а саме: три підписані позивачем та балансоутримувачем примірники змін до договорів оренди з додатками; звіти про оцінку майна; копії договорів оренди, що закінчуються; довідки від балансоутримувача про належне виконання умов договорів оренди; копію договорів страхування та копії платіжних доручень про сплату страхового внеску.

Відповідач-1 направив на адресу позивача лист №062/07/19-434 від 19.01.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 105), в якому зазначив про те, що станом на 17.01.2015р. позивач на надав відповідачу-1 пакет документів, необхідний для внесення змін до істотних умов договору оренди, в тому числі новий звіт з незалежної оцінки майна, як це передбачено в ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Оскільки термін дії Договору оренди закінчився 27.12.2014р., вказаний договір є припиненим, а позивачу необхідно повернути об'єкт оренди за актом приймання-передачі.

Згідно з приписами ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Рішенням Київської міської ради від 22.09.2011р. №34/6250 було затверджено Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, розроблене на підставі Конституції України, Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про столицю України - місто-герой Київ", "Про оренду державного та комунального майна", "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Вказане Положення було чинне як час звернення позивача до суду, так і на дату винесення Господарським судом міста Києва оскаржуваного позивачем рішення у даній справі.

Порядок внесення змін до договорів оренди визначений в розділі 12 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, згідно з п.п.12.4, 12.5 якого орендарю може бути відмовлено в зміні істотних умов договору оренди у випадку якщо: орендоване майно необхідне для власних потреб територіальної громади міста Києва; орендар не виконував або порушував умови договору оренди, в тому числі в частині своєчасної сплати орендної плати, цільового використання об'єкта; прийнято рішення про реконструкцію об'єкта нерухомості, у зв'язку з чим неможлива подальша експлуатація об'єкта оренди; об'єкт оренди включений до переліку об'єктів, які зарезервовані для розміщення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, установ, організацій; прийнято рішення про включення об'єкта до переліку об'єктів майна, які не можуть бути об'єктами оренди; прийнято рішення про приватизацію об'єкта оренди.

З метою розгляду питання про зміну істотних умов договору оренди орендар подає заяву, три підписані ним примірники змін до договору та, у випадках, визначених законом, звіт про оцінку об'єкта оренди до Головного управління, райдержадміністрації або підприємства, яке є орендодавцем до закінчення строку дії договору.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, звертаючись до відповідача-1 із заявою про внесення змін до Договору оренди щодо такої істотної його умови, як строк дії договору, позивачем не було надано до вказаної заяви звіт про оцінку об'єкта оренди, як того вимагає чинне законодавство.

Водночас, враховуючи підстави, за яких орендарю може бути відмовлено в зміні істотних умов договору оренди, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що неналежне оформлення заяви про внесення змін Договору оренди, допущене позивачем, не є підставою для відмови у зміні істотних умов договору.

Проте, наявні в справі матеріали свідчать, що відповідач-1 відмовив у зміні істотних умов Договору оренди з посиланням на припиненням вказаного договору оренди, у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено. При цьому, відповідне повідомлення про припинення Договору оренди було здійснене відповідачем-1 з дотриманням строків, встановлених п.9.7 Договору оренди, що повністю узгоджується з вимогами ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За наведених вище обставин, правові підстави для внесення змін у Договір оренди за рішенням суду відсутні (аналогічна правова позиція у справі з тотожним предметом спору наведена в постанові Вищого господарського суду України від 11.08.2015р. у справі №910/29626/14).

Колегією суддів враховано посилання позивача на лист №2 від 21.01.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 132-133), згідно з яким позивач надав на вимогу відповідача-1 додаткові документи, але відповідний лист було надіслано позивачем вже після того, як відповідач-1 повідомив про припинення Договору оренди і необхідність повернення об'єкту оренди.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що позивач безпідставно посилається на автоматичне продовження Договору оренди на підставі ч.2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якою встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як уже зазначалося вище, строк дії спірного Договору оренди закінчився 27.12.2014р., оскільки відповідач-1 листом №062/07/19-434 від 19.01.2015р. повідомив позивача про припинення Договору оренди та необхідність повернення об'єкту оренди за актом приймання-передачі. Доказів на спростування викладеного ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що він не обґрунтовував свої позовні вимоги з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні", тоді як про це помилково зазначено в рішенні місцевого господарського суду. На сторінці 3 позовної заяви чітко міститься посилання на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" (том справи - 1, аркуш справи - 8).

Згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" №1759-VI від 15.12.2009р., термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

За змістом п.5 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" №1759-VI від 15.12.2009р., останні поширюються на договори, укладені до набрання чинності цим законом (30.12.2009р.), тоді як спірний Договір оренди було укладено 29.12.2011р.

Окрім того, місцевим господарським судом було встановлено, що спірний Договір оренди №49 від 29.12.2011р. не є новим договором, укладеним між сторонами, а фактично є новою редакцією договору оренди №77 від 13.10.2008р., який було приведено у відповідність до вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» згідно із укладеною сторонами додатковою угодою б/н від 29.12.2011р. (том справи - 1, аркуш справи - 106).

Тобто, укладаючи спірний Договір оренди на умовах попереднього договору оренди №77 від 13.10.2008р. із терміном дії в три роки, вже після внесення змін у законодавство щодо терміну договору оренди, менший термін договору було погоджено сторонами даного правочину, тобто, позивачем та відповідачами.

Належних та допустимих доказів на спростування вищевикладених обставин суду не надано.

Таким чином, спірний Договір оренди не підпадає під дію Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні".

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для внесення змін до укладеного між сторонами Договору оренди, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки місцевого господарського суду, відповідачем надано не було.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/29619/14 від 16.03.2015р. та задоволення апеляційної скарги.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Девілон Груп" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/29619/14 від 16.03.2015р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/29619/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко