ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" серпня 2015 р.Справа № 922/3493/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Фёдоровой К.А.

розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника прокурора Харківської області м. Харків в інтересах держави в особі Харківська міська рада, м. Харків
до 1. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків , 2. Харківський навчально-виховний комплекс № 45 "Академічна гімназія" Харківської міської ради Харківської області, м. Харків , 3. Приватна комерційна ремонтно-будівельна фірма "Венера", м. Харків
про визнання недійсним договору та повернення майна
за участю представників сторін:

прокурора - Комісар О.О., посв. № 009651 від 15.10.12 р.;

позивача - Кварцхелія Г.Е., дов. № 08-11/194/2-15 від 20.01.15 р.;

1-го відповідача - Воронова Ю.В., дов. № 82 від 12.01.15 р.;

2-го відповідача - Шапаринський М.Й., дос. № 93 від 19.06.15 р.;

3-го відповідача - Пастух С.М., директор,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської області м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди №4804 нежитлового приміщення (будівлі) від 26.12.2011 р., укладеного між Харківським навчально-виховним комплексом №45 "Академічна гімназія" Харківської міської ради Харківської області (2-й відповідач) та приватною комерційною ремонтно-будівельною фірмою "Венера" (3-й відповідач) та додаткову угоду до вказаного договору оренди від 26.12.2014 р. Крім того, прокурор просить зобов'язати приватну комерційну ремонтно-будівельну фірму "Венера" звільнити нежитлові приміщення площею 289,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Тобольська, 46-А (вартістю 919600 грн.), та повернути їх у комунальну власність. Судові вирати прокурор просить покласти на відповідачів.

27.07.15 р. 3-й відповідач надав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що частина приміщень будівлі за адресою: вул. Тобольська, 46-А не входили і не входять до матеріально-технічної бази школи як об'єкту освіти, виходячи з норм ч. 1 ст. 44 ЗУ "Про освіту" та абз. 2 п.3.2 ДСаНПіН 5.5.2-008-01. 3-й відповідач також зауважив, що при укладені спірного договору та додаткової угоди до нього сторонами були додержані всі необхідні вимоги чинного законодавства України, отже підстави для визнання його недійсним на підставі ст. 203 ЦК України відсутні. Крім того, 3-й відповідач послався на Постанову КМУ від 20.01.1997 р. № 38, якою передбачена можливість надання в оренду будівель державних навчальних закладів, які не пов'язані з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, та не погіршує соціально побутові умови працівників закладів та установ освіти.

28.07.15 р. 1-й відповідач надав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що у позовній заяві йде посилання на статтю 63 Закону України "Про освіту", п. 3.19 ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001 року. Проте в Законі України "Про загальну середню освіту" та в Законі України "Про освіту" не міститься поняття "об'єкт освіти", оскільки дане поняття законодавство розглядає як основу інтелектуального, культурного, духовного, соціального, економічного розвитку суспільства і держави. Тобто, па сьогодні немає єдиної норми, яка б визначала поняття "об'єкт освіти" або навчальний заклад в цілому. З 21.07.1997р. вищевказані приміщення перебувають в орендному користуванні за договорами оренди, які було укладено на підставі та в порядку, що встановлені Законом України "Про оренду державного і комунального майна". Спірні нежитлові приміщення, не використовувались в навчальному процесі. 1-й відповідач також зауважив, що при укладені спірного договору та додаткової угоди до нього сторонами були додержані всі необхідні вимоги чинного законодавства України, отже підстави для визнання його недійсним на підставі ст. 203 ЦК України відсутні. Крім того, 1-й відповідач послався на Постанову КМУ від 20.01.1997 р. № 38, якою передбачена можливість надання в оренду будівель державних навчальних закладів, які не пов'язані з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, та не погіршує соціально побутові умови працівників закладів та установ освіти. Таким чином, постанова Головного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001 в частині пункту 3.19 ДСанПіН 5.5.2.008-01 суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 38 та від 27.08.2010 № 796 не може бути застосована в спірних відносинах.

28.07.15 р. позивач надав відмову від позову, в якій зазначив, що враховуючи наявність відповідних повноважень Харківська міська рада мала і має усі права для самостійного звернення до суду з приводу визнання недійсним вищевказаного договору оренди та зобов'язання повернення комунального майна, як суб'єкт спірних правовідносин, але не ініціювала такого позову, вважаючи зазначений договір оренди комунального майна правомірним. Позивач вважає, що заступник прокурора Харківської області зобов'язаний підтвердити наявність підстав, передбачених ч. З ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" на захист інтересів Харківської міської ради, подавши до суду відповідну заяву. Проте, Харківська міська рада до прокуратури із вказаного питання не зверталась (як і прокуратура до міської ради), згоди на такий захист не давала, має усі права та можливості самостійно захистити свої права в суді у разі їх порушення, якого у даному спорі не вбачає. На підставі викладеного, позивач просить припинити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

30.07.15 р. позивач надав доповнення до заяви про відмову від позову, в якій також просив у зв'язку з відсутністю підстав для представництва прокурором Харківської області інтересів Харківської міської ради по справі № 922/3493/15, відмовити прокурору у допуску до участі у справі та припинити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Представник прокурора в судовому засіданні 11.08.15 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти задоволення заяви позивача про відмову від позову заперечував.

Представник позивача в судовому засіданні 11.08.15 р. підтримав свою заяву, просив припинити провадження у справі.

Представник 1-го відповідача в судовому засіданні підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував та заявив клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів та відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на 15 днів.

Враховуючи вищевикладене, з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин даного спору, суд, вважає за необхідне, клопотання 1-го відповідачапро продовження строку розгляду справи задовольнити.

Представник 2-го відповідача в судовому засіданні письмовий відзив не надав, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник 3-го відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Щодо заяви позивача про відмову від позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач до прийняття рішення по справі має право відмовитись від позову.

В той же час, у абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" роз'яснено, що відмова прокурора від поданого ним позову не є обов'язковою для позивача, і так само відмова позивача від позову не є обов'язковою для прокурора, оскільки така відмова не означає вибуття позивача з процесу чи зміни його процесуального статусу. У відповідних випадках спір підлягає вирішенню по суті. У разі коли обидва згадані учасники судового процесу - прокурор і позивач - заявили про відмову від позову, суд може припинити провадження зі справи згідно з пунктом 4 частини першої статті 80 ГПК, з урахуванням вимог частини шостої статті 22 ГПК; такі ж наслідки настають, якщо позивач відмовився від позову (повністю або в певній частині), а прокурор, зі свого боку, не підтримує відповідні позовні вимоги та не наполягає на їх задоволенні, про що він письмово або усно (із зазначенням про це в протоколі судового засідання) повідомив суд.

Як вже було зазначено, прокурор в судовому засіданні проти задоволення заяви позивача про відмову від позову та припинення провадження по справі заперечував.

Крім того, Закону України "Про прокуратуру", на який посилається позивач, набрав чинності 15.07.15 р., а позовну заяву по даній справі подано прокурором 15.07.15 р., тобто, до набрання чинності зазначеного закону.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України, закони й інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, посилання позивача на приписи Закону України "Про прокуратуру" є недоречними.

За таких обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви позивача про відмову від позову відмовити та приступити до розгляду спору по суті.

У зв'язку з тим, що спір не може бути вирішено належним чином у даному судовому засіданні через ненадання сторонами документів, необхідних для вирішення спору, суд, вважає за необхідне, відкласти розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 33,38,77,86 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви позивача про відмову від позову - відмовити.

Клопотання 1-го відповідача про продовження строків розгляду справи - задовольнити.

Продовжити строк розгляду справи № 922/3493/15 по "31" серпня 2015 року.

Розгляд справи відкласти на "18" серпня 2015 р. о 11:00

Прокурору в судове засідання надати :

- оригінали документів (для огляду суду), копії яких додані до матеріалів справи;

- письмові пояснення щодо заяви позивача про застосування строків позовної давності.

2-му відповідачу за три дні до призначеного судового засідання, через канцелярію суду надати:

- відзив на позов і докази в його обґрунтування.

Суд звертає увагу сторін на те, що письмові докази подаються до суду в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (ст.36 ГПК України).

В разі подання копії документу вона повинна бути засвідчена відповідно до вимог чинного законодавства України (Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про адвокатуру" або ін. Відповідно до п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів „Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації іншої юридичної особи (ФОП - за наявності).

Усі документи адресовані суду повинні подаватись із зазначенням номеру справи, розкладені у відповідності до переліку додатків, прошиті та пронумеровані. Учасники судового процесу зобов'язані подавати докази завчасно: або за три дні до дати судового засідання через канцелярію суду, або поштою з урахуванням часу поштового перебігу та часу обробки кореспонденції службою діловодства суду.

Участь в судовому засіданні представників сторін, з оформленими належним чином повноваженнями, визнати обов'язковою.

Суддя Т.В. Інте