ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2015 р.Справа № 923/1311/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Мацюри П.Ф.

суддів Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Шестопалов О.О., за довіреністю;

від відповідача - Мамедова Т.В., Васильєва М.В., за довіреностями;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення господарського суду Херсонської області

від 14 травня 2015 року

у справі №923/1311/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея"

про стягнення 3144099 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 36.842.778 грн. 46 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" про стягнення заборгованості в сумі 3 144 099 дол. США, що еквівалентно 36 842 778,46 грн. за встановленим Національним Банком України станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, 11,718072 грн. за 1 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту в сумі 2000000 дол. США, що еквівалентно 23 436 144,00 грн., за вказаним курсом; заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 332 720,14 дол. США, що еквівалентно 3 898 838,56 грн. за вказаним курсом; пеня за порушення строків сплати кредиту в сумі 102,30 дол. США, що еквівалентно 1198,76 грн. за вказаним курсом; пеня за порушення строків сплати відсотків в сумі 11276,56 дол. США, що еквівалентно 132139,54 грн. за вказаним курсом; штраф за невиконання умов договору в сумі 800 000 дол. США, що еквівалентно 9374457,60 грн. за вказаним курсом, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2006474/2 від 13.07.2011р. з додатковими договорами до нього № 1 від 15.12.2011р., № 2 від 10.01.2012р., № 3 від 10.02.2012р., №3/1 від 10.02.2012р., № 4 від 07.03.2012р., № 5 від 10.05.2012р., № 7 від 11.06.2012р., № 5 від 22.06.2012р., № 6 від 10.07.2012р., № 7 від 10.09.2012р., № 8 від 01.10.2012р., № 9 від 10.10.2012р., № 10 від 29.10.2012р., № 11 від 13.11.2012р., № 12 від 26.11.2012р., №14 від 13.12.2013р.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2015р. скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.12.2014р. та рішення господарського суду Херсонської області від 07.10.2014р. у даній справі, та передано справу до господарського суду Херсонської області на новий розгляд.

При новому розгляді справи відповідачем були надані до господарського суду першої інстанції 14.04.2015р. та 13.05.2015р. письмові пояснення з додатками. Відповідно до вказаних пояснень, відповідач визнає заборгованість за кредитом у розмірі 2 000 000 дол. США, що еквівалентно 23 436 144,00 грн., та заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 332 720,14 дол. США, що еквівалентно 3898838,56 грн., за договором кредитної лінії № ВКЛ-2006474/2 від 13.07.2011р. Разом з тим, відповідач заперечує проти стягнення з нього штрафу в сумі 800 000 дол. США, що еквівалентно 9 374 457,60 грн., за порушення п. 3.3.12.11 кредитного договору, а також, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 102,30 дол. США, що еквівалентно 1198,76 грн., та пені за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 11 276,56 дол. США, що еквівалентно 132 139,54 грн.

Також, пояснення відповідача, містять у собі клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду у даній справі на два роки, датою закінчення дворічного терміну якої відповідачем вказано 12.07.2016р.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 р. (суддя Соловйов К.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитом у сумі 2 000 000,00 доларів США, що еквівалентно 23 436 144,00 грн. за встановленим Національним Банком України станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, заборгованість по відсотках за кредитом у сумі 332 720,14 доларів США, що еквівалентно 3 898 838,56 грн. за встановленим Національним Банком України станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, пеню за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 8 873,06 доларів США, що еквівалентно 103 975,16 грн. за встановленим Національним Банком України станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, штраф у сумі 3 000,00 доларів США, що еквівалентно 35 154,22 грн. за встановленим Національним Банком України станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, та 54 495,76 грн. компенсації по сплаті судового збору. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Амалтея" відстрочку виконання рішення суду від 14.05.2015р. у даній справі строком на 2 (два) роки, а саме, до 14.05.2017р.

Позивач із судовим рішенням не згодний, в апеляційній скарзі просить його скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. За твердженнями скаржника, надання ТОВ"Амалтея" відстрочки виконання рішення суду від 14.05.2015 року завдає значних матеріальних збитків і без того проблемному і неплатоспроможному банку. Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на те, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів щодо наявності чи відсутності у нього коштів для виконання зобов'язань, про їх рух, тобто не довів тези про ускладнення у виконанні рішення про стягнення коштів. Скаржник стверджує, що відповідач належним чином не обґрунтував можливість у майбутньому покращення свого матеріального становища та можливість виконання рішення суду.

02 липня 2015 року за вх.№2773/15/Д1 від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк". Відповідач просить залишити апеляційну скаргу, як не обґрунтовану та безпідставну без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, як таке, що прийняте з урахуванням інтересів обох сторін. Відповідач зазначає, що єдина можливість для виконання відповідачем зобов'язань перед позивачем за кредитним договором це працююче виробництво, часткова щомісячна сплата позивачу боргу та поступове накопичення гривневої маси в умовах відстрочки для сплати боргу в повному обсязі .

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на їх задоволенні та скасуванні оскаржуваного рішення з підстав викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції представники відповідача просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (надалі - позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Амалтея" (надалі - відповідач) уклали 13.07.2011р. між собою договір кредитної лінії № ВКЛ-2006474/2, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у формі відновлювальної кредитної лінії, з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 2 000 000,00 дол. США, з цільовим призначенням - на поповнення обігових коштів відповідача для здійснення його поточної діяльності, сплатою 13 % річних за користування кредитом, кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 12.07.2016р. (надалі - договір). Згідно п.1.1.1. договору надання кредиту здійснюється окремими частинами - траншами. Згідно п.1.1.2., п.2.2., п.2.3. договору строк безперервного користування кожним траншем кредиту (надалі - транш) не може перевищувати сто вісімдесят календарних днів; початком строку безперервного користування траншем вважається день надання цього траншу; датою закінчення строку безперервного користування траншем - день повернення цього траншу.

Згідно п.2.6. договору нарахування процентів за користування траншем здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочій день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування траншем. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення траншу. Згідно з п. 2.7. договору сплата процентів за користування траншем здійснюється у валюті наданого траншу щомісячно, не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Згідно п.3.3.12.1. договору відповідач зобов'язався протягом трьох місяців з дня підписання даного договору перевести дев'яноста п'ять відсотків оборотів по поточним рахункам в ПАТ "Дельта Банк". Виконання цього зобов'язання відповідач повинен підтверджувати, надаючи позивачу, щоквартально (не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем завершення відповідного кварталу), довідку про обороти відповідача в інших банках, в яких обслуговується відповідач.

Відповідно до п. 5.3. договору сторонами цього договору узгоджено, що невиконання або неналежне виконання (прострочення виконання тощо) відповідачем будь-якого свого зобов'язання за цим договором (та іншими укладеними між позивачем та відповідачем) є подіями, при настанні яких припиняється кредитування відповідача позивачем, а відповідач здійснює дострокове повернення отриманих кредитів, сплачує позивачу проценти, комісії та можливі штрафні санкції. Для цього позивач надає під розписку уповноваженій особі відповідача або надсилає відповідачу рекомендованим листом відповідну письмову вимогу.

Відповідно до п. 8.1. договору усі додатки, зміни та доповнення до даного договору мають бути вчинені в письмовій формі. Згідно з п. 8.2. договору усі повідомлення за даним договором будуть вважатися зробленими належним чином, у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін; датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв'язку одержувача. Згідно з п. 8.3. договору даний договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами їхніх зобов'язань за цим договором.

З 15.12.2011р. по 13.12.2013р. позивачем та відповідачем було укладено шістнадцять додаткових договорів до договору (т.1 а.с.15-30).

15.12.2011р. сторонами укладено додатковий договір № 1 до договору, згідно з яким викладено п.3.3.12.1. договору, яким для відповідача встановлено зобов'язання перед позивачем, у наступній новій редакції: "п.3.3.12.1. забезпечити надходження грошових коштів на поточні рахунки, відкриті в ПАТ "Дельта Банк" наступним чином: до 30.11.2011р. - не менше 30 % від загального обсягу надходжень на всі поточні рахунки, до 31.12.2011р. - не менше 60 % від загального обсягу надходжень на всі поточні рахунки, до 31.01.2012р. - не менше 80 % від загального обсягу надходжень на всі поточні рахунки, до 31.03.2012р. не менше 95 % від загального обсягу надходжень на всі поточні рахунки. Для підтвердження виконання абзацу першого даного підпункту позичальник (відповідач) зобов'язаний щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним, надавати довідки (за підписом керівника позичальника про надходження грошових коштів на всі поточні рахунки, а також, щоквартально до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати довідки з банківських установ про надходження грошових коштів на всі поточні рахунки". Згідно з п. 3 цього додаткового договору позивач зобов'язався не застосовувати до відповідача штрафні санкції за невиконання умов п.3.3.12.1. договору за період з 13.07.2011р. по 01.01.2012р. включно.

10.01.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 2 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється щомісячно, не пізніше двадцятого числа в січні 2012 року, в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній суми (п.2.7. договору).

10.02.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 3 до договору, згідно з яким передбачено, що строк безперервного користування траншем в розмірі 220 000 дол. США, що наданий 16.08.2011р., становить сто дев'яносто календарних днів (п.1.1.2. договору), а також, що сплата процентів за користування траншем здійснюється щомісячно, не пізніше двадцятого числа в лютому 2012 року, в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

10.02.2012р. сторонами, також, було укладено додатковий договір № 3/1 до договору, стосовно внесення змін до положень п.1.3. договору стосовно забезпечення відповідачем виконання зобов'язань за цим договором заставою (у т.ч. іпотекою).

07.03.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 4 до договору, згідно з яким передбачено, що строк безперервного користування траншем в розмірі 149 367,03 дол. США, що наданий 09.09.2011р., становить сто дев'яносто календарних днів (п.1.1.2. договору), а також, що сплата процентів за користування траншем здійснюється щомісячно, не пізніше двадцятого числа в березні 2012 року, в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

10.05.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 5 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється щомісячно, не пізніше двадцятого числа в травні 2012 року, в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

11.06.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 7 до договору, згідно з яким встановлено, що до 25.06.2012р. має бути погашено транш в розмірі 126 367,86 дол. США, наданий 14.12.2011р.; до 02.07.2012р. має бути погашено транш в розмірі 169500,00 дол. США, наданий 21.12.2011р.; до 09.07.2012р. має бути погашено транш в розмірі 175 000 дол. США, наданий 27.12.2011р. (п.1.1.2. договору), а також, що сплата процентів за користування траншем здійснюється щомісячно, не пізніше двадцять п'ятого числа в червні 2012 року, в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

22.06.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 5 до договору, згідно з яким викладено п.1.1.2. договору у новій редакції, що передбачає повернення кредиту у відповідності до зміни максимального ліміту заборгованості згідно такого графіку:

- у період з 22.06.2012р. по 30.09.2015р. сума ліміту заборгованості за кредитною лінією становить 2 000 000,00 дол. США, сума погашення цього ліміту становить 0,00 дол. США, залишок вказаного ліміту становить 2 000 000,00 дол. США;

- у період з 01.10.2015р. по 31.12.2015р. сума ліміту заборгованості за кредитною лінією становить 1 500 000,00 дол. США, сума погашення цього ліміту становить 500000,00 дол. США, залишок вказаного ліміту становить 1 500 000,00 дол. США;

- у період з 01.10.2016р. по 31.03.2016р. сума ліміту заборгованості за кредитною лінією становить 1 000 000,00 дол. США, сума погашення цього ліміту становить 500000,00 дол. США, залишок вказаного ліміту становить 1 000 000,00 дол. США;

- у період з 01.04.2016р. по 12.07.2016р. сума ліміту заборгованості за кредитною лінією становить 500 000,00 дол. США, сума погашення цього ліміту становить 500000,00 дол. США, залишок вказаного ліміту становить 0,00 дол. США.

10.07.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 6 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється щомісячно, не пізніше двадцять четвертого числа в липні 2012 року, в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

10.09.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 7 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється у щомісячно, не пізніше двадцять четвертого числа у вересні 2012 року, в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

01.10.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 8 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється в наступному порядку: за серпень 2012 року - не пізніше 10.10.2012р., в інші місяці - щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

10.10.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 9 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється щомісячно, не пізніше двадцять третього числа у жовтні 2012 року, в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

29.10.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 10 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється в наступному порядку: за вересень 2012 року - не пізніше 09.11.2012р., в інші місяці - щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

13.11.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 11 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється щомісячно, не пізніше двадцять п'ятого числа в листопаді 2012 року - лютому 2013 року (включно), в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

26.11.2012р. сторонами укладено додатковий договір № 12 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється в наступному порядку: проценти за жовтень 2012 року сплачуються не пізніше 07.12.2012р.; з грудня 2012 по лютий 2013 року, включно, проценти сплачуються не пізніше двадцять п'ятого числа, в інші місяці - не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.7. договору).

13.12.2013р. сторонами укладено додатковий договір № 14 до договору, згідно з яким передбачено, що сплата процентів за користування траншем здійснюється щомісячно, не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Проценти, що нараховані за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року, включно, сплачуються щомісячно в сумі не менш ніж 3 500,00 дол. США; проценти, що будуть нараховані починаючи з січня 2014 року, сплачуються щомісячно в повному обсязі; нараховані та несплачені проценти за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року сплачуються щомісячно в період з січня 2014 року по липень 2016 року, включно, рівними частинами не пізніше десятого числа місяця (п.2.7. договору).

Згідно частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного типу, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Таким чином, кредитні договори є укладеним, дійсними та відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України обов'язковими для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно з ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються норми Цивільного кодексу України щодо позики, якщо інше не встановлено нормами цього ж Кодексу щодо кредиту, не випливає з суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, яку суд застосовує до спірних відносин згідно з ч. 2 ст. 1054 цього ж Кодексу, позичальник, який своєчасно не повернув суму кредиту, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. За ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. З аналогічних правових підстав, суд застосовує й норму ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредиту банк має право вимагати дострокового повернення кредиту в цілому та сплати відсотків за користування кредитом.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, надавши у період з 14.07.2011р. по 14.06.2012р. на виконання умов договору відповідачеві сорок вісім траншів кредиту, проте, відповідач, в порушення наведених норм закону та умов договору, свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування цими коштами належним чином (своєчасно та в повному обсязі) не виконував. Вказане відповідачем не заперечується та, додатково, підтверджується меморіальними ордерами позивача (т.1 а.с.31-54) та випискою по банківському рахунку відповідача щодо руху коштів за договором (т. 2 а.с.7-250; т.3 а.с.1-79).

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору позивач 14.04.2014р. направив відповідачу, в порядку та у спосіб передбачені п.5.3. договору письмову вимогу від 14.04.2014р. № 18.2-183 про сплату відповідачем у тридцятиденний строк 2 262 911,22 дол. США, з яких 2 000 000,00 дол. США заборгованості за кредитом, 262911,22 дол. США заборгованості по відсотках за користування кредитом, разом з пенею за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом, сума, якої у гривневому еквіваленті складає 54 033,02 грн., та штрафом, сума якого у гривневому еквіваленті складає 8314891,20 грн. Відповідач не заперечує факту отримання такої вимоги позивача, матеріали даної справи містять у собі копію листа відповідача від 05.05.2014р № 91 - відповіді на вказану вимогу позивача (т.1 а.с.137-139), згідно з якою позивачеві повідомлено про відсутність у відповідача можливості сплатити зазначену у цій вимозі грошову суму на користь позивача.

Стосовно позовних вимог про стягнення:

- пені у загальній сумі 102,30 дол. США, що еквівалентно 1 198,76 грн. за встановленим НБУ станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, за порушення строків повернення кредиту;

- пені у загальній сумі 11 276,56 дол. США, що еквівалентно 132 139,54 грн. за цим самим курсом НБУ, за порушення строків сплати відсотків за кредитом,

- восьми штрафів у загальній сумі 800 000 дол. США за невиконання вимог п.3.3.12.1. договору (за 1-й, 2-й та 3-й квартали 2012 року, 1-й, 2-й, 3-й та 4-й квартали 2013 року, 1-й квартал 2014 року), що еквівалентно 9 374 457,60 грн. за цим самим курсом НБУ,

господарський суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у випадку прострочення відповідачем строків сплати процентів, комісій, а також, строків повернення кредиту, які вказано у даному договорі, відповідач сплачує позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення. Згідно з п. 4.2. договору передбачено, що у випадку порушення відповідачем вимог п. 3.3.12. даного договору (тобто, у випадку невиконання відповідачем встановлених для нього за п.3.3.12. договору зобов'язань) відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі п'ять процентів від суми кредиту, яку вказано у п. 1.1. договору, за кожний випадок порушення.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно ч.4 ст. 231 цього ж Кодексу, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання незалежно або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Надані позивачем розрахунки суми 102,3 дол. США пені за порушення строків повернення кредиту (т.1, а.с. 9) та розрахунок до стягнення 11276,56 дол. США за порушення строків сплати відсоків за кредитом (т.1, а.с. 9) відповідають наведеним положенням п. 4.1. договору та нормам закону щодо нарахування пені

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, згідно умов договору. За таких обставин, розрахунок вказаної пені у загальній сумі 11276,56 дол. США, має здійснюватися з урахуванням положень не лише, вказаного п.2.7.1., а й положень п.2.7.3., оскільки сторонами підписано додатковий договір № 14 від 13.12.2013р. до договору без будь-яких заперечень щодо змісту його положень.

Господарський суд апеляційної інстанції погоджується з висновками господарського суду першої інстанції стосовно правильності розрахунку та наявності формальних підстав для нарахування позивачем відповідачеві восьми штрафів за невиконання вимог п.3.3.12.1. договору (за 1-й, 2-й та 3-й квартали 2012 року, 1-й, 2-й, 3-й та 4-й квартали 2013 року, 1-й квартал 2014 року). Ці штрафи нараховані у відповідності до положень п.4.2. договору, їх нарахування узгоджується з ст.ст. 546, 549, 611 Цивільного кодексу України та ст.ст.193, 230, 231 Господарського кодексу України.

Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) зробленої в господарському суду першої інстанції, господарський суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю в один рік. Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а за зобов'язанням, строк виконання яких не визначено, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовну заяву, за якою розпочато провадження у даній справі, надіслано до суду поштою 27.08.2014р., згідно відбитку календарного штемпелю поштового відділення на конверті, в якому ця заява надійшла до суду (т.1 а.с.69). Таким чином, саме, 27.08.2014р., згідно з положеннями ст. 51 ГПК України, слідує вважати датою подання позивачем відповідного позову до суду.

Виходячи з положень договору право позивача слідує вважати порушеним відповідачем з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного окремого траншу кредиту та відсотків за користування кожним з таких траншів. Тому, початок перебігу позовної давності щодо кожного передбаченого договором платежу починається з моменту прострочення здійснення такого платежу (яким є перший день за встановленою договором датою здійснення такого платежу). Відповідно до договору погашення кредиту повинно здійснюватись відповідачем частинами (без перевищення строку безперервного користування траншем), а відсотків - не пізніше 10 числа наступного місяця, початок позовної давності щодо стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) прострочення відповідачем виконання кожного з таких зобов'язань.

Виходячи з цієї дати подання позову, положень ч. 2 ст. 258, ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України та положень договору, якими встановлено строки користування траншами кредиту (не більше ніж 180 календарних днів (у окремих випадках - не більше ніж 190 календарних днів) та сплати відсотків за користування кредитними коштами (щомісячно, не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця) позовні вимоги про стягнення пені, яка нарахована за періоди прострочки повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, які передують у часі 27.08.2013 року, є такими, що заявлені з пропуском строку позовної давності.

Це вимоги про стягнення пені за несвоєчасне повернення траншів кредиту в розмірі 102,30 дол. США, а також пені 2 403,50 дол. США, яка нарахована за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом й складовими якої є 2,49 дол. США, нараховані за період з 22.05.2012р. по 27.05.2012р.; 0,17 дол. США, нараховані за 28.05.2012р.; 6,95 дол. США, нараховані за період з 26.06.2012р.; 0,39 дол. США, нараховані за період з 27.06.2012р. по 02.07.2012р.; 54,45 дол. США, нараховані за період з 25.09.2012р. по 30.09.2012р.; 9,93 дол. США, нараховані за період з 01.10.2012р. по 02.10.2012р.; 5,25 дол. США, нараховані за період з 03.10.2012р. по 04.10.2012р.; 18,15 дол. США, нараховані за період з 10.12.2012р. по 11.12.2012р.; 5,21 дол. США, нараховані за 12.12.2012р.; 4,18 дол. США, нараховані за 13.12.2012р.; 12,39 дол. США, нараховані за період з 14.12.2012р. по 16.12.2012р.; 4,07 дол. США, нараховані за період з 17.12.2012р. по 18.12.2012р.; 1,60 дол. США, нараховані за 19.12.2012р.; 8,78 дол. США, нараховані за 26.12.2012р.; 5,90 дол. США, нараховані за 27.12.2012р.; 42,31 дол. США, нараховані за період з 28.12.2012р. по 07.01.2012р.; 359,49 дол. США, нараховані за період з 08.01.2013р. по 29.04.2013р.; 835,25 дол. США, нараховані за період з 28.01.2013р. по 29.04.2013р.; 571,72 дол. США, нараховані за період з 26.02.2013р. по 29.04.2013р.; 286,88 дол. США, нараховані за період з 26.03.2013р. по 29.04.2013р.; 117,97 дол. США, нараховані за період з 17.04.2013р. по 29.04.2013р.

Позивачем не надано будь-якого обґрунтування щодо поважності причин пропуску позовної давності щодо вказаних вимог.

За вказаних встановлених судом обставин та на підставі ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України господарський суд першої інстанції правомірно відмовив повністю у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 102,30 дол. США, що еквівалентно 1 198,76 грн. за встановленим НБУ станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, 11,718072 грн. за 1 дол. США, пені за порушення строків повернення кредиту.

Також, за вказаних встановлених господарським судом першої інстанції обставин та з урахуванням положень наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 276,56 дол. США пені за порушення строків сплати відсотків за кредитом, що еквівалентно 132139,54 грн. за встановленим НБУ станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, 11,718072 грн. за 1 дол. США, законно задоволено частково, у сумі 8873,06 дол. США, що еквівалентно 103 975,16 грн. за вказаним курсом НБУ. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 2 403,50 дол. США пені за порушення строків сплати відсотків за кредитом, що еквівалентно 28 164,38 грн. за цим самим курсом НБУ, відмовлено на підставі ч. 4 ст.267 Цивільного кодексу України.

Виходячи з положень договору право позивача на отримання належного виконання (в повному обсязі та в строк згідно договору) відповідачем зобов'язань останнього, передбачених п.3.3.12.1. договору, у разі невиконання цих зобов'язань, є порушеним з 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом, в редакції додаткового договору № 1 від 15.12.2011р. до договору. Тобто, вказане право позивача є порушеним відповідачем з моменту недотримання відповідачем строку надання позивачу довідки за кожен окремий звітний квартал. Виходячи з дати подання позову, а саме, 27.08.2014р., положень ч.2 ст.258, ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України та п. 3.3.12.1.договору, якими встановлено строки надання відповідачем позивачеві вказаних довідок, позовні вимоги про стягнення штрафів за порушення відповідачем вимог п.3.3.12.1. договору, що мали місце з боку відповідача до 27.08.2013 року, є такими, що заявлені з пропуском строку позовної давності. Це вимоги про стягнення штрафів за порушення, які мали місце з боку відповідача за 1-й, 2-й та 3-й квартали 2012 року, 1-й, 2-й квартали 2013 року, на загальну суму штрафів 500 000,00 дол. США. (п'ять штрафів по 100 000,00 дол. США кожен).

Позивачем не надано будь-якого обґрунтування щодо поважності причин пропуску позовної давності щодо вказаних вимог.

За вказаних встановлених судом обставин та на підставі ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів, які нараховані за порушення відповідачем вимог п. 3.3.12.1. договору за 1-й, 2-й та 3-й квартали 2012 року, 1-й, 2-й квартали 2013 року, в сумі 500 000,00 дол. США, що еквівалентно 5 859 036,00 грн. за встановленим НБУ станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, 11,718072 грн. за 1 дол. США.

Стосовно зменшення розміру санкцій господарським судом першої інстанції з власної ініціативи на підставі ст.233 ГК України, господарський суд апеляцінолї інстанції зазначає наступне.

Позивачем не надано суду будь-яких належних доказів спричинення позивачеві збитків, через невиконання відповідачем вимог п.3.3.12.1. договору. При цьому, питання стосовно невиконання відповідачем вимог п.3.3.12.1. договору протягом дії договору не ставилося позивачем перед відповідачем, а відповідні претензії позивачем не заявлялися. Це дає підстави стверджувати про неістотність таких порушень. власне й, для позивача. Нарахування відповідачу вказаних штрафів здійснено при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості, а не за наслідками невиконання відповідачем свого обов'язку, після спливу чергового (відповідного) календарного кварталу. Враховуючи матеріальний стан відповідача, суд зменшує розмір нарахованих позивачем штрафів за порушення відповідачем вимог п.3.3.12.1. договору за 3-й та 4-й квартали 2013 року, 1-й квартал 2014 року, в загальній сумі 300 000,00 дол. США (три штрафи по 100 000,00 дол. США кожен) до 3 000,00 дол. США

За вказаних обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу за невиконання умов договору підлягають задоволенню в сумі 3 000,00 дол. США, що еквівалентно 35 154,22 грн., за встановленим НБУ станом на 16.07.2014р. курсом гривні до долару США, 11,718072 грн. за 1 дол. США.

Стосовно клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду у даній справі на два роки, датою закінчення дворічного терміну якої відповідачем вказано 12.07.2016р., господарський суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про повне задоволення зазначеного клопотання виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, відстрочити виконання рішення. За загальним правилом (згідно з ст. 121 ГПК України) відстрочка виконання рішення може бути надана відповідачу за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, у виняткових випадках, залежно від обставин справи.

У п.7.1.1 та п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", із змінами, роз'яснено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому, господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичних осіб - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 121 ГПК України, положень п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9, власне, тяжкий фінансовий стан відповідача (або будь-якого іншого суб'єкта господарювання) не є достатньою підставою для надання відстрочки виконання судового рішення. Проте, підставою для надання відстрочки є, зокрема, загроза банкрутства суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно з ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Згідно з частиною 3 цієї ж статті обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальний розмір заявленої ПАТ "Дельта Банк" до стягнення з ТОВ "Амалтея" заборгованості за кредитними договорами, яка є предметом судового розгляду у справах №/№ 923/1281/14, 923/1312/14, 923/1312/14 складає, у валюті кредиту, 12 338 883,10 дол. США, або ж, виходячи з способу формулювання позовних вимог 8 664 349,19 дол. США (справа № 923/1312/14) та 43 058 453,40 грн., як еквівалент 3 674 533,95 дол. США.

З урахуванням вказаного фінансового стану ТОВ "Амалтея" та встановленого судами графіку погашення ТОВ "Амалтея" заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк", негайне виконання рішення суду у даній, № 923/1312/14, справі в повному обсязі неможливо а ні в добровільному, а ні в примусовому порядку.

Зокрема, негайне виконання судового рішення у даній справі в повному обсязі в примусовому порядку, в межах виконавчого провадження, через відсутність у ТОВ "Амалтея" грошових коштів у розмірі необхідному для такого виконання вказаного рішення, призведе до арешту рухомого та нерухомого майна боржника, а також, коштів боржника на банківських рахунках. Крім цього, у разі здійснення заходів відповідного виконавчого провадження ТОВ "Амалтея", додатково, до суми заборгованості перед позивачем, зобов'язано буде сплатити значні суми виконавчого збору на користь органу примусового виконання рішення (10 % від загальної суми боргу за рішенням суду у гривневому еквіваленті). Вказане, зокрема, підтверджується наданими відповідачем матеріалами виконавчого провадження № 46278655 (т. 3 а.с.193-197; т. 5 а.с.50-51). Необхідність сплати виконавчого збору збільшить дефіцит фінансових ресурсів ТОВ "Амалтея" та ускладнить здійснення ТОВ "Амалтея" погашення заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк".

Здійснення примусового виконання рішення суду у даній справі у такий спосіб неминуче призведе до припинення ТОВ "Амалтея" виробництва, через припинення його електропостачання та припинення надходження до нього сировини (за відсутності коштів для оплати електроенергії та сировини), а також, до примусової реалізації нерухомого та рухомого майна відповідача, в т.ч., виробничого обладнання, яке перебуває в заставі (в т.ч. іпотеці) у позивача (за переліком згідно п.1.3.1-п.1.3.5. договору кредитної лінії № ВКЛ-2006474/2 від 13.07.2011р.). Виходячи з наведеного суд вважає, що безальтернативним наслідком негайного виконання рішення суду у даній справі в повному обсязі стане банкрутство відповідача.

При цьому, суд зазначає про те, що фактичні обставини, які спричинили найбільш суттєве погіршення фінансового стану відповідача (різке значне зростання курсу долару США до гривні, та, як наслідок, значне зростання цін на сировину, втрата відповідачем частини з своїх споживачів та постачальників) співпали у часі з негативними для всієї економіки України (та для всіх її учасників), тобто, загальнодержавними, явищами - значним зростанням інфляційних процесів, порушенням усталених господарських зв'язків між суб'єктами господарювання з зони проведення антитерористичної операції на сході України та тимчасово окупованої території АР Крим з суб'єктами господарювання з інших регіонів України. Непрямим доказом зазначеного є й неплатоспроможність позивача на теперішній час. Існування у 2014 році та на теперішній вказаних негативних явищ в економіці України є загальновідомим та не потребує доказування. Обставини, які у значній мірі спричинили вказані негативні явища в економіці України (тимчасова окупація території АР Крим та збройний конфлікт на сході України), за висновком суду не можна віднести до звичайних ризиків підприємницької діяльності.

Між ти необхідно зазначити, що вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін., їх фінансовий стан.

Тому беручи до уваги той факт, що на підстави постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. №150 «Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних», надання відповідачу відстрочки виконання рішення строком на два роки завдасть значних матеріальних збитків і без того проблемному та не платоспроможному банку.

Виходячи з цього, суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, у розумінні таких обставин згідно з ст. 121 ГПК України, за яких заява відповідача про надання йому відстрочки виконання рішення суду у даній справі на два роки підлягає частковому задоволенню. Датою закінчення такої відстрочки є 14.05.2016р.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні в частині надання відстрочки виконання рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 року у справі № 923/1311/14 - змінити частково в частині відстрочення виконання рішення.

Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Амалтея" відстрочку виконання рішення господарського суду Херсонської області від 14.05.2015 р. по справі №923/1311/14 до 14.05.2016 р.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Мацюра П.Ф.

Судді: Лисенко В.А.

Ліпчанська Н.В.