РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2015Справа №910/16561/15

За позовомЗаступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Приватного акціонерного товариства «Український інститут з проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок»
доНедержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України»
простягнення 853 665,86 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

прокурор:Пантюхов О.В.
від позивача 1:Серебряков М.М. - представник за довіреністю
від позивача 2:Серебряков М.М. - представник за довіреністю; Корінна Н.М. - адвокат
від відповідача:Синицька В.О. - юрисконсульт; Юхимчук В.Є. - адвокат;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Приватного акціонерного товариства «Український інститут з проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок» звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» про стягнення 853 665,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору оренди №981 від 01.12.2013 р. позивач 2 передав відповідачу у строкове платне користування нежилі приміщення загальною площею 282,50 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 3, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 541 044,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 35 338,25 грн., штрафу у розмірі 54 104,40 грн., інфляційних у розмірі 216 047,41 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також штрафу у розмірі 7 131,80 грн. за невиконання зобов'язання щодо страхування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.06.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 14.08.2015 р.

10.08.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано документи на виконання вимог ухвали суду та відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що акт приймання-передачі майна ним не підписувався, а саме приміщення в оренду не передавалося, що виключає обов'язок відповідача як орендаря сплачувати орендну та плату.

Прокурор та представники позивачів в судове засідання з'явилися, вимоги ухвали суду виконали, надали пояснення по справі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання з'явилися, на виконання вимог ухвали суду надали пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні 14.08.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2013 р. між ПАТ «Український інститут з проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок» (орендодавець) та Недержавною некомерційною професійною організацією «Національна асоціація адвокатів України» (орендар) було укладено договір оренди №981 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 282,50 кв.м (додаток №2 до договору), які знаходяться у власності ПАТ «Дніпрозв'язок» за адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 3.

За змістом п. 2.1 Договору вступ орендаря у тимчасове користування майном настає одночасно із підписанням сторонами акту приймання-передачі майна, вказаного у п. 1.1 договору.

Згідно з п. 2.3 Договору вказане в п. 1.1 цього договору майно передається орендарю в технічно справному стані і є придатним для використання в цілях оренди за актом приймання-передачі майна, який є невід'ємною частиною цього договору (додаток №2 до договору).

Пунктом 3.2 Договору визначено, що орендодавець до 25 числа кожного місяця виставляє орендарю рахунок-фактуру, згідно якого останній здійснює авансовий платіж за оренду майна до 5 числа наступного місяця.

Згідно з п. 11.1 Договору цей договір набуває чинності з 01.12.2013 р., але не пізніше моменту його підписання та скріплення печатками (за наявності) обома сторонами та діє до 31.10.2016 р. включно, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Прокурор вказує, що з моменту передання відповідачеві нерухомого майна за актом приймання-передачі від 01.12.2013 р. по червень 2015 року, відповідачем не вносилася орендна плата за користування приміщеннями.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку прокурора, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 541 044,00 грн.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2 Договору визначено, що орендодавець до 25 числа кожного місяця виставляє орендарю рахунок-фактуру, згідно якого останній здійснює авансовий платіж за оренду майна до 5 числа наступного місяця.

Відтак, приписами Договору було передбачено обов'язок відповідача вносити орендну плату за користування приміщеннями до 5 числа наступного місяця.

Прокурор вказує, що з моменту передання відповідачеві нерухомого майна за актом приймання-передачі від 01.12.2013 р. по червень 2015 року, відповідачем не вносилася орендна плата за користування приміщеннями, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 541 044,00 грн.

В той же час, відповідно до ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Суд відзначає, що договір найму (оренди) є двостороннім, оскільки в ньому існують два зустрічних обов'язки, однаково істотних та важливих: обов'язок наймодавця передати майно у користування наймачу та обов'язок наймача вносити орендну плату. Обидва ці обов'язки взаємно обумовлюють один одного та є економічно еквівалентними.

При цьому, передача майна наймачу може посвідчуватися актом приймання-передачі або відповідними конклюдентними діями: передача наймачу ключів від квартири, виписування наймачу перепустки для проходження у нежиле приміщення тощо.

За змістом п. 2.1 Договору вступ орендаря у тимчасове користування майном настає одночасно із підписанням сторонами акту приймання-передачі майна, вказаного у п. 1.1 договору.

Таким чином, за змістом приписів ст. 765 та п. 2.1 Договору визначено, що підтвердженням факту передання орендодавцем майна в оренду та прийняття його орендарем є підписаний сторонами акт приймання-передачі майна.

Як на доказ передання відповідачу в оренду нерухомого майна, визначеного п. 1.1 Договору, прокурор посилається на акт приймання-передачі майна до Договору від 01.12.2013 р.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, у вказаному акті приймання-передачі майна відсутній підпис уповноваженої особи від орендаря, печатка та будь-яка інформація, яка б підтверджувала факт прийняття орендарем спірного нерухомого майна.

При цьому, підпис у верхньому правому куті вказаного акту заступника Голови Національної асоціації адвокатів України та проставлення печатки відповідача свідчить не про прийняття ним в користування спірного приміщення, а про затвердження самого бланку (проекту) акту приймання-передачі майна як додатку №2 до Договору (п. 13.2 Договору).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідачем вказаний акт приймання-передачі підписаний не був, а відтак всупереч приписам ст. 765 та п. 2.1 Договору орендодавцем нерухоме майно, зазначене в такому акті, не було передане в користування Недержавній некомерційній професійній організації «Національна асоціація адвокатів України».

За таких обставин, вступ орендаря у тимчасове користування майном загальною площею 282,50 кв.м (додаток №2 до договору), яке знаходиться у власності ПАТ «Дніпрозв'язок» за адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 3, як на момент звернення прокурора до суду, так і на момент розгляду справи по суті не настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Більш того, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що відповідачем на надано жодного належного та допустимого в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження правомірності користування ним спірним нерухомим майном.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду належних та допустимих в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження факту користування відповідачем спірним нерухомим майно у період з грудня 2013 року по червень 2015 року (акти надання послуг, показники лічильників тощо).

При цьому, наявні в матеріалах справи рахунки-фактури не можуть вважатися належними доказами у справі, оскільки складені одноосібно представниками відповідача 2.

Відтак, суд вважає недоведеним факт отримання відповідачем в оренду спірного приміщення та користування ним таким приміщенням у період з грудня 2013 року по червень 2015 року.

Крім того, за замістом ст. 766 Цивільного кодексу України якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Листом №343/1/2-14 від 26.02.2014 р. відповідач повідомив позивача 2 про те, що у зв'язку з не підписанням сторонами акту приймання-передачі приміщення та невиконанням позивачем 2 свого обов'язку з передання в оренду такого приміщення, відповідач відмовився від Договору та просив вважати його розірваним з 280.3.2014 р.

Вказаний лист був отриманий позивачем 2 (оскільки копія такого листа долучена до матеріалів позовної заяви), а відтак суд приходить до висновку про обізнаність ПАТ «Дніпрозв'язок» у тому, що спірний акт приймання-передачі майна зі сторони відповідача підписаний не був, а саме нерухоме майно в оренду так і не було передано.

З огляду на викладене, суд вважає, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами того, що ним фактично було передано відповідачу спірне нерухоме майно, і відповідач користувався таким майном у спірний період, а тому у суду відсутні підстави вважати відповідача, таким що прострочив виконання грошового зобов'язання як на момент звернення до суду, так і на момент розгляду справи в суді.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 541 044,00 грн. необхідно відмовити.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу, підстави для задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 35 338,25 грн., штрафу у розмірі 54 104,40 грн., інфляційних у розмірі 216 047,41 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у суду відсутні.

Також прокурором заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 7 131,80 грн. за невиконання зобов'язання щодо страхування.

Пунктом 4.8 Договору визначено, що орендар зобов'язаний застрахувати майно (згідно додатку №3 до договору) на користь орендодавця в 30-ти денний строк після підписання акту приймання-передачі нежитлових приміщень (додаток №2 до договору) не менше, ніж на його залишкову вартість згідно з п. 1.3 договору і надати орендодавцеві копію страхового полісу та платіжного документу протягом одного тижня після страхування майна.

Відповідно до п. 8.5 Договору за невиконання орендарем зобов'язання щодо страхування орендованого майна, відповідно до п.п. 4.8-4.9 цього договору, орендар сплачує на користь орендодавця штраф у розмірі 0,1% від залишкової вартості майна, вказаної у п. 1.3 цього договору.

За змістом ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Як встановлено судом, позивачем 2 свого обов'язку з передачі майна на користь відповідача станом на момент звернення прокурора до суду виконано не було, а відтак, оскільки п. 4.8 Договору пов'язує обов'язок орендаря застрахувати таке майно тільки після його передачі, відповідач не може вважатися таким, що прострочив виконання вказаного зобов'язання, і застосування до нього штрафу за порушення такого зобов'язання є безпідставним.

З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Приватного акціонерного товариства «Український інститут з проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок» необхідно відмовити у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» встановлено, що приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Таким чином, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача 2, оскільки спір виник з його вини, та він не звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Приватного акціонерного товариства «Український інститут з проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок» відмовити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український інститут з проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок» (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 6, 5-й поверх) в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 17 073 (сімнадцять тисяч сто сімдесят три) грн. 32 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко