ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"19" серпня 2015 р.Справа № 921/748/15-г/14
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна", вул. Гостинна, 13, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область, 08401

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс Інвест", вул. Зарудка, 1в, смт. Козлів, Козівський район, Тернопільська область, 47631

про cтягнення заборгованості в сумі 23 788,58 грн.

за участю представників сторін: не з'явилися.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" звернулось в господарський суд Тернопільської області з позовом до ТОВ "Агропродсервіс Інвест" про cтягнення заборгованості в сумі 23 788,58 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом взятих на себе по договору поставки зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, з огляду на що останній допустив заборгованість, сума якої, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, заявлена до стягнення у судовому порядку.

У судове засідання, призначене на 19.08.2015р., повноважні представники сторін не з'явилися, причин неявки суду не повідомили та витребуваних документів не подали, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, в порядку ст.ст.64, 87 ГПК України (рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень із відміткою про їх отримання адресатами, знаходяться в матеріалах справи).

Водночас, від позивача по справі надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, зважаючи на неможливість подати витребувані судом документи.

Технічна фіксація судового процесу не здійснювалася, за відсутності передбачених ст.81-1 ГПК України підстав.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п.5 ст.81 ГПК України, з огляду на наступне.

При поданні позовної заяви до господарського суду, позивач зобов'язаний долучити документи на обґрунтування своїх вимог, у тому числі обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Як слідує із позовних матеріалів, предметом судового розгляду є стягнення 12981,80 грн. основного боргу за проданий позивачем по договору поставки від 15.05.2012р. №48 товар, а також 980,47 грн. 3% річних та 9 826,31 грн. інфляційних втрат.

Так, на виконання умов укладеного правочину, постачальником передано у власність покупця, згідно видаткових накладних №56 від 15.05.2012р., №55 від 26.07.2012р., №209 від 26.07.2012р., №82 від 11.02.2013р. та №90 від 11.02.2013р. продукцію на загальну суму 28 420,80 грн.

Однак, відповідачем лише частково оплачено вартість поставленого товару, з огляду на що в останнього виникла заборгованість на суму 12 981,80 грн., яка і заявлена позивачем до стягнення в судовому порядку.

Разом з тим, товариство звернулось із вимогою про стягнення, в порядку ст.625 ЦК України, 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення грошового зобов'язання у сумі 980,47 грн. та 9 826,31 грн., відповідно.

Як вбачається із долученого до позовних матеріалів розрахунку заборгованості станом на 07.07.2015р., позивачем визначено індекс інфляції та 3% річних за період з 10.08.2012р. по 07.07.2015р. на суму заборгованості 3 468,20 грн. та за період з 26.02.2013р. по 07.07.2015р. на суму боргу 9 513,60 грн.

В той же час, як зазначає сам заявник у позовній заяві та слідує із долучених до неї документів, зокрема, видаткових накладних та банківських виписок про здійснену відповідачем оплату вартості поставленого товару, періоди заборгованості, як і сума боргу, що існувала у такі періоди, є відмінною від тієї, що вказана позивачем у долученому розрахунку.

При цьому, в силу приписів ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.2. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування трьох процентів річних також здійснюється від простроченої суми заборгованості.

Таким чином, для стягнення як втрат від інфляційних процесів, так і 3% річних, необхідним є встановлення суми боргу по кожному із періоду існування боргових зобов'язань.

У відповідності до п.1.12 вище коментованої постанови, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Так, для встановлення наведених вище обставин та правильного вирішення спору по суті, ухвалою суду від 28.07.2015р. у позивача витребувано обґрунтований розрахунок заявлених до стягнення сум боргу (у тому числі інфляційних втрат та 3% річних) по кожній накладній окремо, а також письмові пояснення щодо порядку зарахування сплачених відповідачем сум.

Однак, в порушення норм процесуального законодавства, заявником вимоги суду виконанні не були, що у свою чергу, позбавляє суд можливості перевірити правильність здійснених товариством нарахувань сум інфляційних втрат та 3 % річних, стягнення яких є предметом судового розгляду. При цьому, позивачем не наведено жодної причини, яка була б поважною та перешкоджала виконанню вимог суду.

Водночас суд враховує, що в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 81 ГПК України, п. 4 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та п. 4.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18, судові витрати в сумі 1 827 грн. підлягають поверненню позивачеві з Державного бюджету України.

При таких обставинах, керуючись вищезазначеним та ст.ст. 1, 2, 4, 22, 32-34, 43, 44, 49, 69, п.5 ч.1 ст.81, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов залишити без розгляду.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" ) вул. Гостинна, 13, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область, 08401, ід. код 37517349) з Державного бюджету України 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. сплаченого судового збору.

Оригінал платіжного доручення № 619 від 14.07.2015р. про сплату судового збору в сумі 1827 грн. повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" ) вул. Гостинна, 13, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область, 08401, ід.код 37517349).

3. Ухвалу направити сторонам по справі.

Суддя О.В. Руденко